6s 'rn. liioRTDAili,. M.-N. Kl. 



siden 1822 var knyttet til universitetet, hnMl til i et leiet, til andet brug 

 egentlig indrettet lokale, der umuliggjorde rcgclniæssig undervisning i 

 nævneværdig udstrækning, og hvor Mitscherlich endnu ud i 40-aarene 

 kun yderst sjeldent havde havt nogen elev. Det var først Lieb ig, som 

 begyndte at holde laboratoriet aal)ent for et sterre antal studerende hele 

 dagen, og som systematisk tog sig af deres laboratorieunder\-isning helt 

 fra begyndelsen af. Og han skabte i Ciiessen et mønsterlaboratorium, der 

 blev forbilledet for de universitetslaboratorier, som indrettedes andre steder. 

 Men dette var ikke mange. Wühler, der 1836 kom til Göttingen, og 

 Bunsen, der to aar efter kaldtes til IMarburg, var de første i Tyskland, 

 som fulgte Liebigs exempel. Den næste var Erdmann^, som 1843 

 indrettede et godt og tidsmæssigt laboratorium i Leipzig. Disse var de 

 eneste nævneværdige undervisningslaboratorier ved universiteterne før aar- 

 hundredets midte. 



Liebig fandt, at denne mangel paa ordentlige laboratorier for de 

 studerende var til stor skade, og udtalte sin mening herom i to opsatser 

 i de af ham udgivne annaler. Opsatserne var tildels meget skarpe, men 

 Liebig var hensynsløs ligefrem, naar det gjaldt at forfægte, hvad han 

 syntes var det rette. Den fø-rste, som han skrev 1838, omhandlede ke- 

 miens tilstand i Østerrige. Han gjorde her opmærksom paa, hvor paa- 

 faldende det var, at et saa stort og rigt land, hvor industrien og de der- 

 med sammenhængende videnskaber forjøvrigt nød regjeringens stjøtte, dog 

 ikke havde taget den allerringeste del i kemiens udvikling i de sidste 20 

 aar; der havde ikke været nogen virkelig kemiker siden grev Stadion. 

 Han skjød skylden paa lærerne, og hans kritik rammede særligt en af 

 disse meget haardt^. Liebigs optræden vakte megen opsigt, og den 

 havde straks virkning. Den østerrigske regjering, der indsaa,. at Liebig 

 havde ret, tilbød sig at oprette en lærestol for ham i Wien, og da han 

 afslog dette, sendte den endel unge mænd til Giessen for at undervises af 

 Liebig 3. — To aar efter kom en ny opsats om kemiens tilstand i 



1 Otto Linné Erdmann (1804—1869), grundlægger af Journal für praktische Chemie, 

 som han udgav fra 1S34, den forste tid sammen med S c h weigg er-Seid el, af hvis 

 Journal det nye tidsskrift, der som bekjendt fremdeles udkommer, varen ligefrem fortsættelse. 



- Det var Wienerprofessoren Paul Traugott Meissner (1778 — 1S64). Hans elever, 

 sagde Liebig — det er en ret karakteristisk prove paa hans udtryksmaade — er 

 fuldproppede med forskruede meninger; de har ikke lært noget af den egentlige kemi, 

 da deres tid har været bortkastet bare med bibringelse af Meissners meninger, og 

 de studerende lader sin forstand, dømmekraft og iagttagelsesevne blive liggende igjen 

 i hans laboratorium. 



3 Deriblandt Friedrich Rochleder (1819— 1S74), der har leveret betydelige arbeider 

 over kaffein, glukosider, garvesyrer og andre plantestoffer, Joseph Redten bâcher 

 (iSiü— 1S69), hvem man bl. a. skylder opdagelsen af akrylsyren (1S43), samt Johan 

 Joseph Scherer (1S14 — 1S69), senere professor i medicinsk kemi i Würzburg. 



