78 TH. lUUKTDAIlL, M.-N. Kl. 



han gik m\ fra Avogadros og Ampères hypotlicser. .Men om han 

 end saaledes optog den hirltil af kemilcerne saa lidet paaagtcde skjelnen 

 mellem de fysikalske molekyler og de kemiske atomer, lykkedes det ham 

 dog ikke at se paa dette med den klarhed, der ellers iidmærker hans af- 

 handlinger. Han blanflede de to begreber sammen, og kom ikke til at 

 drage de fulde konsekventser, navnlig kom han ikke til erkjendelse af de 

 enkelte stoffers molekylarkonstitution, som Avogarlro dog saa tydeligt 

 havde paapeget; han sagde, at klorvandstof bestaar af V2 atom klor og 

 1/2 atom vandstof, eller at vand bestaar af i atom vandstof og V2 atom 

 surstof. De damptæthedsbestemmelscr, Dumas ved denne leilighed ud- 

 førte, omfattede jod, for hvis atomvægt hans resultat faldt sammen med 

 Berzelius', og kviksjø^lv, hvis atomvægt svarede til halvdelen af den 

 af Berzelius givne, samt endelig en række klorider og fluorider. Be- 

 stemmelserne af disse sidste førte bl. a. for siliciums \'edkommende til at 

 kiselsyren ikke skulde være noget trioxyd, et resultat, der var skikket til 

 at tildrage sig særlig opmærksomhed hos Berzelius, h^'is et par aar 

 iforveien omarbeidede mineralsystem netop forudsatte, at kiselsyren var 

 SzO^. Da Berzelius i sin 7de aarsberetning omtalte Dumas' arbeide^ 

 bemærkede han ogsaa i anledning af de halve atomer, at en hypothèse, 

 der forte ad absurdum, vel egentlig ikke behøvede at imødegaaes. Nogle 

 aar senere (1832) bestemte Dumas fosforets og svovlets damptæthed; 

 for de førstes vedkommende fandt han nu det dobbelte af den atomvægt, 

 han tidligere havde beregnet af sin bestemmelse af fosfortrikloridets damp- 

 tæthed, og som følge deraf skrev han bl. a. formelen for fosforvandstof 

 /*//g istedetfor Plfr^, men maatte da opgive den saa tydelige og utvivl- 

 somme analogi med ammoniak, NH^. Svovlets damptæthed fandt han 

 at være 3 gange saa stor som den efter svovlets hidtil antagne atomvægt 

 skulde være, men for dette elements vedkommende begik han en in- 

 konsekventse ved ikke at tredoble atomvægten, men istedetfor tænke sig, 

 at der forelaa en undtagelse; han mente, at svovlets damptæthed ved en 

 anden (lavere, antog han) temperatur end forsøgstemperaturen vilde vise 

 sig at være Va af den nu fundne. Berzelius bemærkede hertil meget 

 rigtigt, at naar man først gik med paa, at der kunde være en undtagelse, 

 saa indrømmede man ogsaa muligheden af, at der kunde være Uere; han 

 ansaa det ved Dumas' resultater godtgjort, at elementernes damptæt- 



1 Han medgav her for kiselsyrens vedkommende, at der var meget, som talte for Du- 

 mas' mening, og nævnte specielt, at kiselfluorkalium indeholder dobbelt saa meget 

 fluor bundet til kisel som til kalium ; men han fandt ogsaa, at silikaternes formler 

 vilde blive altfor komplicerede, om man vilde opgive analogien mellcm SiO^ og SO^. 

 Berzelius kom i sine aarsberetninger flere gange, i 1S32 og 1S33, tilbage til delte. 



