8o III. iiioR'iDAiii,. M.-N. Kl. 



virkelige atomvægter, men kun som forholdstal eller ækvivalenter. Og 

 omtrent paa samme tid som Berzelius i 3(lie bind af sin lærebog gav 

 sin tabel over atomvægterne, havde L. Gmelin i sin Handbuch istedet- 

 for det paa et altfor hypothetisk grundlag h\'ilende udtryk atomvægter 

 indført udtrykket blandingsvægter. Han satte = loo (8), H= \'^,2'j2 

 (i,o6), C = 74,96 (5,99), 'S = 200 (16) o. s. V., og disse Gmelins tal 

 havde allerede mange kemikere benyttet og foretrukket for Berzelius' 

 atomvægter. Meget nær de samme tal finder man ogsaa i Gay-Lussacs 

 cours de chimie (1833). Og den usikkerhed i atomva;gternes bestemmelse, 

 som var kommet frem ved Dumas' arl)eider i slutningen af 20-aarene og 

 begyndelsen af 30-aarene, bidrog }-(lerligere til at endnu Uere kom til at 

 stille sig tvivlende ligeoverfor atomtheorien. Umiddelbart efter Dumas' 

 arbeider fulgte (1834) en mærkelig opdagelse af Faraday, der fandt, at 

 samme elektricitetsmængde dekomponerer de forskjellige elektrolyter under 

 udskillelse af bestanddelene i mængdeforhold, der svarer til de kemiske 

 ækvivalenter, H = \, = S, C/ = ;})6, På = 103,5 o. s. v. Fara- 

 day gjorde opmærksom paa, at bestemmelsen af de elektrokemiske ækviva- 

 lenter vilde kunne være til nytte for i tvivlsomme tilfælde at afgjøre, 

 hvilket tal der skulde antages at udtr^'kke den virkelige kemiske ækviva- 

 lent, proportional eller atomvægt af et stof. Han havde den overbevis- 

 ning, at det var en og samme kraft, som beherskede den elektrokemiske 

 spaltning og de almindelige kemiske fænomener, og han kunde ikke 

 tvivle paa, at man burde antage // = i, = 8, C/ = '^6, Pb ■=■ 103,5 

 o. s. V., uagtet en meget høitstaaende autoritet for flere stoffers vedkom- 

 mende holdt paa dobbelt saa store tal. — Og nu, ud i 30-aarene, var 

 den mening tilslut bleven forherskende, at man maatte opgive begrebet 

 atomvægt og lade sig nøie med at bestemme ækvivalentvægterne, en 

 mening, der bl. a. fandt et karakteristisk udtryk i Dumas' philosophie 

 chimique, i slutningsordene af den 7de forelæsning: Si j'en étais le 

 maître, j'effacerais le mot atome de la science, persuadé qu'il va plus 

 loin que l'expénence, et jamais en chimie nous ne devons aller plus loin 

 que l'expérience. Og Lieb i g sagde kort efter (1839), ^^ ælcvivalenterne 

 ikke vilde forandres, medens det var hoist tvivlsomt, om man nogensinde 

 kunde blive enig om de vægtsforhold, hvormed de relative atomvægter 

 skulde udtrykkes. For kemiens studium vilde det, mente han, være en 

 overordentlig stor fordel, om alle kemikere vilde vende tilbage til ækvi- 

 valenterne, og han haabede, at dette vilde ske i en ikke fjern frem- 

 tid. Man halverede nu en hel del af de af Berzelius givne tal for 

 atomvægterne, og skrev med runde tal //= i, = 8, C = 6, HO ~ 9 

 o. s. v. eller ogsaa = 8, // = 0,5 {-\\- = 1), C ^= 6, H^O = () o. s. v., 



