84 TIL IIIÜRTDAIIL. M.-N. Kl. 



Trods dette opstillcde Liebig, der ved sit arbeide var kommen tilbage 

 til Davys ideer, ligefrem 



at syrer er vandstofforbindelser, i hvilke vandstof kan erstattes af metal, 



at de s. k. vandfri syrer først danner salte med metaloxyderne, naar 

 de kommer i berørelse med vand, 



og at syrernes mætningskapacitet afhænger af deres vandstoiind- 

 hold eller af en vis del af deres vandstof, saa at radikalets sammen- 

 sætning, d. v. s. syrens øvrige elementer tilsammen, ikke har nogen 

 indflydelse i saa henseende. 



Lieb ig fandt, at man ved paa denne maade at nedbryde skranken 

 mellem surstofsyrer og vandstofsyrer vilde kunne bringe de kemiske for- 

 bindelser i mere indbyrdes harmonisk forhold. Og han tilføiede, at de 

 raadende anskuelser om surstofsyrerne ingenlunde beroede paa nogen 

 virkelig paavisning af at syre og base er tilstede i saltene; det ved man 

 jo intet om; den maade, paa hvilken man tænker sig elementerne grup- 

 perede, beror alene paa en overenskomst, der er bleven til vane. 



At Berzelius tog sig nær af dette frafald er selvsagt. 



Radikalerne betegnede hos Lavoisier den del af en forbindelse, 

 som bliver tilbage, efterat surstoffet er taget bort, f. ex. borsyrens hidtil 

 ubekjendte radikal (pag. ii), og Berzelius betragtede dem paa samme 

 maade; han ansaa dem for uforanderlige atomgrupper, der ikke kunde 

 indeholde surstof, klor eller elektronegative elementer overhovedet. Lie- 

 big stod her endnu paa Berzelius' side, men Dumas brød ud og gik 

 sine egne veie. Gjennem hans og isærdeleshed hans landsmand Lau- 

 rents undersøgelser arbeidede sig nu frem læren om substitutionerne, 

 at vandstofïet i et sammensat radikal kan erstattes af klor eller andre 

 elementer. Berzelius søgte at holde igjen mod disse nye ideer, der 

 var uforenelige med hans elektrokemiske system, men forgjæves. Han 

 havde nu ikke experimentalundersogelser at stille op mod det nye, men 

 bekjæmpede det under ensidig fastholden paa sit system, der for ham 

 gjaldt som fastslaaet og uangribeligt. For at kunne passe de nye kjends- 

 gjerninger ind i det maatte han gribe til spekulationer og hypotheser, 

 som blev mere og mere indviklede og mere og mere umulige at ak- 

 ceptere. Lie bi g faldt fra, og tilslut blev den gamle mester staaende 

 ganske alene. 



Dumas opstillede 1834, støttet til en undersøgelse af klorets ind- 

 virkning paa organiske forbindelser, navnlig alkohol og terpentinolie, 

 følgende empiriske regler for hvad han kaldte metalepsi (ombytte): 



