90 'III. nioR'iiMiiL. M.-N. Kl. 



og nu var det ikke længere muligt for Ber ze li us at holde paa, at 

 disse to skulde have en forskjellig konstitution. lian opstillede da, at 

 edikesyren var en med methyl parret oxalsyrc, og skrev formlerne 



for edikesyre: ^2-^f. • ^2^3 ~\~ ^2^> 



for trikloredikesyre: C^Cl^ . C^O^ -\- H^O. 



Men dermed havde han, om han end aldrig vilde indrømme det, 

 i virkeligheden anerkjendt Substitutionen. 



Den nye lære modtog ogsaa et vigtigt bidrag fra Lieb ig s labora- 

 torium i Giessen, hvor hans senere saa berømte elev A. W. Hofmann 

 1845 fremstillede klor- og bromsubstitutionsprodukter af anilin. Dermed 

 var Substitutionen et anerkjendt faktum, der var paavist, foruden hos 

 syrer og ætherarter samt andre indifferente stoffer, ogsaa hos baserne, 

 eller med andre ord, over hele den organiske kemi. Lie bi g selv, der 

 kort forud (Ann. 50) havde holdt en drøi afregning med Berzelius, 

 gik nu ligefrem over til den nye lære ; han fandt det godtgjort, at for- 

 bindelsernes karakter ikke afhænger af de deri indeholdte elementers 

 natur, saaledes som den elektrokemiske theori forudsætter, men at den 

 betinges af den maade, paa hvilken disse elementer indbyrdes er ord- 

 nede. 



Hermed var nu den lO-aarige feide afsluttet, og den nye retning, 

 der ikke vilde erkjende, at alle forbindelser nødvendigvis skulde være 

 binære, men som betragtede enhver forbindelse som et afsluttet hele, — 

 den un i tære retning, var gaaet af med seieren. 



Man kunde nu,-;,da man ikke længere var bunden af hypothesen om 

 at der altid skulde være to bestanddele, betragte de organiske forbin- 

 delser mere frit, og fremfor de mere eller mindre ørkesløse spekulationer 

 om atomernes gruppering i hypothetiske radikaler^ lægge hovedvægten 

 paa forbindelsernes indbyrdes sammenhæng, og gjøre deres reaktioner 

 og analogier til gjenstand for sammenlignende studium. Men paa den 

 anden side var det ikke uden betænkelighed ganske at opgive radi- 

 kalerne; ved at stirre sig blind paa helheden kunde man komme til at 

 tabe delene af syne. I følelse heraf havde Gerhardt, som forøvrigt 

 delte den unitære synsmaade, allerede nogle aar tidligere (1839) gjort 

 et forsøg paa at bevare forestillingen om forbindelsernes nærmere be- 

 standdele, dog ikke som uforanderlige radikaler, men som hvad han 



« Laurent sagde, at radikaltheorien havde gjort kemien til en videnskab om de stof- 

 fer, som ikke existerer. 



