96 TU, IIIORTDAIIL. M.-N. KI. 



andre syrer, hvoraf de 9 allerede kjendtes, hvis sammensætning har den 

 konstante différents CH^^ samt at baade kogcpuiiktcr og smeltepunkter 

 stiger med molekylvægten. Gerhardt gav i sin précis de chimie or- 

 ganique (1844 — 45) endnu en del lignende ra.-kker, kaldte dem homo- 

 loge rækker, og benyttede dem som det hovedsagelige grundlag for 

 sin Systematik, — og endnu den dag idag har disse rækker en frem- 

 trædende betydning i det kemiske system ^. 



I længden maatte det virke trættende uafladeligt at strides om blotte 

 theorier, og det laa da nær at søge andre opgaver, der mere greb ind 

 i selve livet. 



Den levende natur, ernæringen og stofvekselen, frembød saa- 

 danne opgaver, og derigjennem kom agrikulturkemien og den 

 fysiologiske kemi til udvikling. I begyndelsen af 40-aarene udkom 

 de første banebrydende arbeider: Liebigs Chemie in ihrer Anwendung 

 auf Agricultur und Physiologie ( 1 840) ^, Dumas ogBoussingaults essai 

 sur la statique chimique des êtres organisés (1841)2 samt Liebigs Thier- 

 chemie oder die organische Chemie in ihrer Anwendung auf Physiologie 

 und Pathologie (1842). Hertil føiede Liebig 1844 sine Chemische Briefe, 

 en paa det større dannede publikum beregnet fremstilling af viden- 

 skabens resultater, som man endnu i vore dage kan læse med fornøielse. 

 — For Liebig blev nu denne nye retning bestemmende for hele hans 

 følgende livsgjerning, medens Dumas, som her var vendt tilbage til 

 felter, han i sin ungdom havde dyrket, kun leilighedsvis atter kom ind 

 paa dem. 



' I denne forbindelse bor ogsaa nævnes amerikaneren Thomas Sterry Hunt (1826 — 

 1892), der 1848 — 49 i endel af handlinger i Sillimans journal paaviste, at Vand er det 

 første led i den homologe alkoholrække, og vandstof det første led i sumpgasens. Han 

 betragtede vand som type for syrer og salte, og stillede et eller flere molekyler vand 

 som type for de enbasiske og flerbasiske syrer. Hunt var i disse betragtninger kom- 

 met forud for sin tid, men de støttede sig ikke til kjendsgjerninger, der bragte noget 

 nyt, og de blev derfor lidet paaagtede. 



2 Bogen var tilegnet Alexander v. Humboldt; den udkom allerede 1843 i 5te oplag, og 

 blev oversåt mange gange. 



3 Dette skrift, som væsentligst gjengiver indholdet af en forelæsning af Dumas, frem- 

 kaldte en skarp protest fra Liebig, der beskyldte Dumas for plagiat, idet han paa- 

 stod, at denne havde benyttet meddelelser, han havde faaet fra Liebigs tilhørere. 

 Meningen om berettigelsen af denne protest er delte. Medens Ernst von Meyer i 

 sin udmærkede bog siger, at Dumas her har vist sig i et meget ugunstigt lys og slet 

 ikke har formaaet at gjendrive Liebigs alvorlige beskyldninger, mente A. W. Hof- 

 mann, der var Liebigs elev, og som stod i venskabsforhold til dem begge, at det 

 ikke lader sig nægte, at Liebigs beskyldninger var overilede, og at der ikke foreligger 

 skygge af bevis for at Dumas skulde have benyttet endnu ikke offentliggjorte med- 

 delelser af Liebig. 



