1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMlENS HISTORIE. 97 



For ret at forståa betydningen af disse arbeider maa man have 

 for øie de anskuelser, som den tid endnu var de almindeligst gjel- 

 dende ^ — Hvad planternes erna^ring angaar, var det vistnok, gjennem 

 Priestleys, Ingen-Houss og Senebiers undersogelser (II. 64), for- 

 laMigst bragt paa det rene, at de grønne planter optager kulsyregas og 

 dekomponerer den under udskillelse af surstof, men dette tillagdes ikke 

 nogen viusentlig betydning, eller ansaaes ialfald ikke for tilstra^kkeligt til 

 dækkelse af planternes kulstofbehov. Det var humusjorden, der betrag- 

 tedes som det hovedsagelige, og denne anskuelse var isa";rdeleshed bleven 

 udviklet af den i landbrugets historie saa bekjendte T håer 2. Den væ- 

 sentligste og nødvendigste del af planternes na^ring, sagde han, er den 

 dyrisk-vegetabilske gjødsel eller den i passende dekompositionstilstand 

 værende humus. Jordens frugtbarhed afhænger egentlig ganske af humus, 

 thi ved siden af våndet er det alene denne, som giver planterne na^ring. 

 Eller med andre ord, planterne nærede sig ligesom dyrene af organiske 

 stoffer. De anorganiske stoffer (askebestanddelene) betragtedes enten som 

 tilfa^ldige bestanddele af planterne, eller antoges dannede ved en af livs- 

 kraften bevirket transmutation af andre elementer, Forsaavidt som de 

 indeholdtes i jorden, tjente de kun til at give rødderne mekanisk fa\ste, 

 eller ogsaa som pirringsmidler (kryderier), der opfriskede livskraften 3, 

 Lige overfor disse nedarvede anskuelser maatte det va^kke en hel storm, 

 naar Liebig kort og godt erklærede, at kilden til planternes naming 

 udelukkende er at soge i den anorganiske natur, at planterne lever af 

 kulsyregas, vand, ammoniak samt mineralsubstantser som fosforsyre og 

 alkalier, men at humus og dyrisk gjødning va^sentlig virker indirekte, 

 ved at dekomponeres til kulsyre, ammoniak og andre plantena^rende 

 stoffer. Liebig s ledende princip for landbruget var at give jorden til- 

 bage alt det, man ved planteva;ksten tager fra den; at salige en avling 

 uden at erstatte de borttagne mineralstoffer vilde va^re det samme som 

 at sælge fra sig en del af jorden, det vilde være rovdrift, som tilslut 

 maatte føre til ufrugtbarhed. Den form, hvori man giver tilbage (exkre- 



' S to h mann, Liebigs Beziehungen zur Landwirthschaft, og Neubauer, L.s Bez. z. 

 Thierchemic. J. pr. Ch. 116 (1S74) 458, 476. 



- Albrecht Daniel Thaer (1752 — 1828) grundlagde og ledede landbrugsakademiet i 

 Möglin ved Küstrin, og var fra iSio til 1S18 professor i landbrug ved Berlins uni- 

 versitet. 



' Karl Sprengel (17S7 — 1859), der cftcr at have været privatdocent i GöUingen og 

 professor i Braunschweig senere grundlagde en landbrugsskole i Pommern, havde dog 

 i sin jordbundslære (1837) og gjodningslære (1839) antytlet, at jordens ufrugtbarhed i 

 visse tilfælde kunde skyldes mangel paa mincralstofrcr, men ogsaa han holdt forovrigl 

 paa læren om humus. 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1907. No. i. 7 



