1907. No. I. FREMSTILLING AK KEMIENS HISTORIE. 99 



æggehvide- eller proteinstofïer 1. Om det end ikke lykkedes ham ved 

 sin proteintheori at bringe klarhed over disse komplicerede stoffers 

 sammensætning, skylder man dog Mulder en overordentlig vigtig op- 

 dagelse, idet han (1838) erkjendte, at a^ggehvidestofterne dannes i plan- 

 terne, og at plantea^ggehviderne har lignende egenskaber som de dy- 

 riske. Liebig gik her endnu videre, idet han mente, at begge slags 

 var identiske, hvad dog hverken Mulder eller Berzelius fandt godt- 

 gjort. 



Af æggehvidestoffernes farvereaktioner lærte Mulder nærmere at 

 kjende xanthoproteinreaktionen, som allerede Fou rcroy og Vauquelin 

 havde bemærket, og Nicolas Millon (1812 — 1867), fransk feltapotheker, 

 angav 1850 den bekjendte reaktion, som endnu bærer hans navn. Den 

 er, som man ved, knyttet til tyrosinet, som Liebig opdagede 1846, og 

 som i de nærmest paafolgende aar af hans elever Fr. Bopp (1824 — 

 1849) og Ff- H inter berger (1826 — 1875) erkjendtes som et hyppigt 

 optræ^dende spaltningsprodukt. 



I 1847 offentliggjorde Liebig sine undersøgelser over kjødvædskens 

 bestanddele, og la^rte bl. a. næTmere at kjende det allerede 1835 af 

 Chevreul iagttagne kreatin samt kreatinin. Ellers ligger det udenfor 

 denne fremstillings plan nærmere at gaa ind paa de talrige undersøgelser 

 af dyriske substantser, som henimod og omkring aarhundredets midte i 

 væsentlig grad supplerede de a^ldre analyser af Fourcroy og Vau- 

 quelin samt Berzelius. Her turde især være at nævne Ernst von 

 Bib ra (1806 — -1878), privatlærd i Würzburg, Karl Go tthelf Lehmann 

 (1812 — 1863), professor i Jena, Edmond Frémy (1814 — 1894), profes- 

 sor ved jardin des plantes, Wilhelm Heintz (18 17 — 1880) i Halle, 

 Eugen Gorup v. Besanez (1817 — 1878) i Erlangen, Friedrich 

 Theodor F'rerichs (1819 — 1885) i Breslau, senere i Berlin, Scherer, 

 Strecker o, fl. Den sidstnævntes grundlæggende arbeider om galde- 

 syrerne (1848) fortjener særskilt at fremhæves. 



Gaar vi nu over til at omhandle forraadnelse og gjæ^ring og de 

 i forbindelse dermed staaende fæ-nomener, saa var endnu langt ude i 



' Den sidste benævnelse er indført af Mulder, som antog at de alle indeholder et radi- 

 kal protein [-rcocoTeveiv, forherske) C.^^H^.^Nj^O ^^^ der ved i vekslende forhold at for- 

 binde sig med svovl og fosfor danner de forskjellige slags, f. ex. kasein Fr^oS.^, fibrin 

 Fr^aS^P, serumalbumin Fr^oS^P o. s. v. Theoriens uholdbarhed godtgjordes 1846 af 

 Liebigs elev, russeren Nie. Laskowski (f. 1816), der viste, at man ikke kan 

 fremstille noget svovlfrit produkt med de for proteinet angivne egenskaber. — Senere 

 antog Mulder, at proteinet, som han nu gav formel C3Qf/r^oN'^O^Q . /f^O, i forening 

 med de hypothetiske amider NH^S og NH^P dannede de forsi<jeIlige slags protein- 

 stoffer. 



