1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. lOI 



som en molekylarbeva-gelse, der af fermentet, som befmder sig i de- 

 kompositionstilstand, overføres paa andre stoffer, hvis elementer ikke er 

 fast bundne. Forskjellen mellem forraadnelse og gj^i^'fing var, at ved 

 forraadnelse formaar de i dekomposition værende æggehvidestoffer selv 

 at forplante bevægelsen gjenneni sin masse, medens gj.iringsmaterialet 

 ikke formaar dette, men behover en fremmed aarsag, et ferment, for at 

 fremkalde og vedligeholde processen. At fermentet var organiseret, at 

 det var en sopart, var uv;v^sentligt; det havde ikke mere betydning 

 for gjæringen end de planter, som vokser paa en raadnende træstub, har 

 for forraadnelsen ^ 



Disse forestillinger overforte Lie big ogsaa paa de katalytiske 

 fæ^nomener, som han sogte at forklare som molekylarbev;rgelser, der 

 forplantede sig videre. Herhen horer bl. a. den allerede af Thcnard 

 iagttagne virkning, som fint fordelt manganh\'peroxyd og andre stoffer 

 har paa vandstofhyperoxyd, samt svovlsyrens forhold ved æ^therdannel- 

 sen, hvor svovlsyren virker ved sin kontakt (Mitscher lieh 1834). 

 Berzelius indforte 1835 benævnelsen katalytisk kraft, ifølge hvilken 

 stofiferne ikke ved sin affinitet, men ved sin blotte tilstedeværelse for- 

 maar at vække de slumrende affiniteter. Han havde samtidigt frem- 

 hævet, at han kun havde givet en benævnelse, der samlede beshegtede 

 fænomener, som man fortiden ikke var istand til nærmere at forklare, 

 og for hvilke saaledes ingen theori endnu lod sig opstiile. 



Vi vil nu i korthed betragte de vigtigste fremskridt, som i dette 

 tidsrum, til omkring midten af aarhundredet, fandt sted i den anorganiske 

 kemi, og nævner da først Schünbeins'^ opdagelse af ozon (oÇén-, kigte). 



1 Friedr. Wilhelm Liidersdorf (f. iSoi) i Berlin jjav 1S46 et iiullæg i striden 

 mcIlem de vitalistiske og mekaniske theorier. Han gik ud fra den betragtning, at hvis 

 man destruerer gjærens organer, saa maa virkningen ophore, saafrcmt den skyldes selve 

 organcrne, medens den fremdeles vil finde sted, saafremt gjærens organiserede struktur 

 ikke har betydning. Han rev et gram fugtig gjær ud paa en mat glasplade indtil ufor- 

 andrede gjærceller ikke længer var at se under mikroskopet. Under denne operation, 

 der vårede en times tid, holdtes en kontraprove af samme gjær jævnt fugtig. 

 Begge prøver sattes til en og samme sukkeroplosning, og det viste sig, at den udrevne 

 gjærprove ikke fremkaldle gjæring, medens kontrapreven straks bragte gjæring igang. 

 Det laa da nær at drage den slutning, at gjæringen skyldtes cellcrnes livsproces. — 

 Lignende forsog, der i den nyere tid er anstillede, men efter en fukjkomnere méthode, 

 har som bekjendt givet et ganske andet resultat. 



2 Christian Friedr. Schönbein (1799— 1S6S), professor i Basel. Han har ogsaa 

 (1846) opdaget skydebomuld og koUodium, og har forovrigt udfort en mængde under- 

 sogelser, der bærer præget af en hoist eiendommelig originalitet. I Kablbaums Mono- 

 graphien 4 (1S99) og 6 (1901) er samlet et betydcligt og interessant matcrinle til be- 

 lysning af denne mærkeligc personlighed. 



