I02 



11. iiiok 1 DAiii,. M.-N. Kl. 



Allerede siden van M arums tid havde man lagt mærke ti! den eien- 

 dommelige elcktricitctslugt, men det var først Schönbein, som ved en 

 ra;kke undersøgelser, der bcgyndte 1839, erkjendte at den skyldes en 

 særegen gas, som han antog n,i rmcst maatte sammenstilles med halo- 

 generne. Marignac og Auguste de la Rive (1801 — 1873) i Genf 

 fandt 1845, at ozon indeholder den samme substants som almindeligt sur- 

 stof, men Schönbein mente, at det indeholdt et hyperoxyd af vandstof. 



I de ikkemetalliske stoffers kemi er ellers at nævne fremstillingen af den 

 vandfri salpetersyre (1849) ved Henri Sainte-Claire Deville (1818 — 

 1881), senere professor ved école normale i Paris. — Anton Schrötter 

 (1802 — 1875), professor i Wien, fremstillede 1849 det røde fosfor. Fos- 

 forets anvendelse til fyrstikker skriver sig fra tiden omkring 1833. Af dette 

 elements forbindelser blev metafosforsyren og dens salte nærmere under- 

 søgt af Fleitmann og Henneberg (1848—49), fosforoxykloridet frem- 

 stilledes 1847 af Wurtz, og fosforvandstofiferne bearbeidedes 1844—45 

 af Paul Thcnard (18 19 — 1884), søn af den berømte kemiker. — 

 Peregrine Phillips, edikefabrikant i Bristol, opdagede 1831 platinets 

 katalytiske virkning ved svovlsyreprocessen, Augustin Jacquelin (f. 

 1804), assistent ved école centrale i Paris, fremstillede 1839 det pyro- 

 svovlsure kali, K^S^O^. Trithionsyren fremstilledes 1841 af Charles 

 Langlo is (1800 — 1880), overapotheker ved invalidehotellet i Paris, 

 tetrathionsyren aaret efter af Mathurin Fordos (1816 — 1878), ho.spitals- 

 apotheker, og Amédée Gélis (f. 1815), kemisk fabrikant i Paris, 

 pentathionsyren 1846 af Heinr. Willi. Wackenroder (1798 — 1854), 

 professor i Jena. Frémy fremstillede 1844 de saakaldte svovlkvælstof- 

 syrer (hydroxylaminsulfonsyre o. 1.). — Millon undersøgte 1842 — 43 

 klorets surstofforbindelser, navnlig klorsyrlingen, Magnus i forening 

 med Christoph Ammermüller (f. 1809) opdagede overjodsyren 1833, 

 og Karl Friedr. Rammelsberg (1813— 1900) i Berlin lærte nærmere 

 at kjende jodsyrens og overjodsyrens salte (1838), ligesaa bromsyrens 

 (1842); han gav ogsaa en sammenstilling af de naturlige silikater 1847, 

 og har idetheletaget gjort sig meget fortjent af mineralkemien. 



I metallernes kemi bor nævnes Schönbeins opdagelse af jernets 

 passivitet (1836). Frédéric Margueritte i Paris lærte 1846 at be- 

 stemme jern volumetrisk ved kamæleonoplosning. Wöhler fandt 1849, 

 at det som metallisk titan hidtil betragtede marsovnprodukt er cyan- 

 kvælstoftitan. Frémy bearbeidede 1844 og 48 tinsyre og metatinsyre. 

 — H. Rose fandt 1844, at der i tantalit fra Bodenmais foruden tantal- 

 syre indeholdes en syre af et andet metal, hvilket han kaldte niobium 

 (efter Tantalus' datter Niobe), og i 1846 troede han at have fundet endnu 



