1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. I05 



En lignende skjæbne havde Hess, da han 1840 paa grundlag af 

 experimentalundersögelser opstillede loven om de konstante varmesummer, 

 at den til en kemisk procès svarende varmeudvikling altid er den samme, 

 ligegyldigt om processen forlober med en gang eller i flere afsnit. Denne 

 lov om den kemiske energis omvandling til varme er et specielt tilfælde 

 under den almindelige energilov, der forst blev erkjendt et par aar efter, 

 da lægen Julius Robert v. Mayer (1814 — 1878) i Heilbronn (1842) lærte, 

 at arbeide og varme er a^kvivalente, og at ikke blot materien men ogsaa 

 energien er uforgjængelig (den mekaniske varmetheoris første hovedsæt- 

 ning). Disse forestillinger førtes videre, isærdeleshed af Rudolph Ju- 

 lius Clausius (1822 — 1888), professor i Zurich, der 1850 kom til den 

 anden hovedsætning, om energiens omvandling, der giver udtryk for den 

 almindelige betingelse for at tilstandsforandring overhovedet kan fore- 

 gaa. Men de gjennem disse arbeider udviklede begreber fandt først 

 senere anvendelse paa kemien. Kemikerne havde andre vigtige opgaver, 

 som laa dem nærmere, og vi vil nu gaa over til at betragte disses løs- 

 ninsr. 



