I 10 



I II. IIIOKIl^AIIL. M.-N. Kl, 



Det er ikke meningen, sagde Gerhardt videre, at de kemiske 

 formler skal give udtryk for atomerncs arrangement i forbindelserne, de 

 er ikke konstitutionsformler, men skal kun give udtryk for stoffernes 

 reaktioner, og er forsaavidt at betragte som sammentrukne ligninger. 

 De fleste rcaktioner er at opfatte som dobbelte dekompositioner, og de 

 dele af stoffernes elementer, som ved omsætningerne træder ud af en, 

 og overføres til en anden forbindelse, er radikaler eller rester (résidus). 

 Radikalerne kan være enkelte stoffer eller sammensatte, men de behøver 

 ikke at være isolable, det er slet ikke sagt, at de lader sig fremstille i 

 fri tilstand. For at kunne sammenligne radikalerne indbyrdes, henførte 

 han dem alle til vandstoffet, og adskilte dem, idet han optog en netop 

 af F rank land indført betegnelse, som en-, to- eller treatomiske efter 

 den mængde vandstof, de kan erstatte eller hvormed de ækvivalerer. 



Den ældre typetheori lagde hovedvægten paa selve typen, og mente 

 at det udelukkende var denne, som bestemte stoffernes kemiske forhold, 

 medens de indtraadte atomers natur i saa henseende tillagdes underordnet 

 betydning. Gerhardt holdt vistnok ogsaa det unitære princip i for- 

 grunden, men samtidigt betragtede han atomernes og radikalernes natur 

 som bestemmende for stoffernes kemiske forhold, og alledede, som vi 

 har seet, baserne fra positive, og syrerne fra negative radikaler. Naar 

 han saaledes i den typiske anskuelse optog et af den ældre radikaltheoris 

 vigtigste principer, kan man med fuld grund sige, at han sammensmel- 

 tede de to ældre theorier til en ny lære. Om man vel ikke har ret til 

 at betegne denne læres ophavsmand som grundlæggeren af den moderne 

 kemi^, er det dog ganske sikkert, at Gerhardt saavel ved sine atom- 

 vægter, som ved gjennem typelæren at have givet det hidtil savnede 

 større overblik, har øvet en meget vidtrækkende indflydelse paa den 

 nyere kemis udvikling. — Gerhardt døde kort efterat hans bog Var af- 

 sluttet, og oplevede ikke at faa glæde af den anerkjendelse og tilslut- 

 ning, den vandt hos den overveiende del af kemikerne. 



Den nye typelære formede sig mere som et system end som en 

 egentlig theori; den gik ikke ind paa stoffernes konstitution, og et og 

 samme stof kunde finde forskjellige pladse i systemet, eftersom den ene 

 eller den anden side af dets kemiske eiendommeligheder betragtedes. 

 Fra denne side blev Gerhardts typelære angrebet af Kolbe, der be- 

 tragtede udforskningen af stoffernes konstitution som kemiens hoved- 

 opgave, og som i det nye system, hvis typer han fandt vilkaarligt valgte, 

 kun vilde se en overfladisk og uvidenskabelig schematiseren. Kolbes 



Grimaux et Gerhardt (fils), Charles Gerhardt, son oeuvre etc. Paris 1S90. 



