No. I. 1907. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. Ill 



synsmaade var dualistisk, og han var en af de ikke mange, som endnu 

 holdt paa radikaltheorien, men han lod dog ikke radikalbegrebet stivne 

 som uforanderligt i de engang vedtagne former; det udvikledes og fik 

 nyt liv under hans hænder. Kolbe havde i disse aar en dygtig med- 

 arbeider i F rank land, som han havde lært at kjende under sit ophold 

 i England, da han var assistent hos Play f ai r, og vi har allerede havt 

 anledning til at omtale deres fremstilling af methyl og lignende alkohol- 

 radikaler. De overførte (1848) disses cyanider (nitriler) til fedtsyrer, og 

 sluttede deraf, at alkoholradikalerne maatte være nærmere bestanddele 

 af fedtsyrerne, en forestilling, der ogsaa fandt støtte i Kolbes allerede 

 omtalte elektrolyser. Disse alkoholradikaler mente nu Kolbe (1850) 

 var parrede med kulstof paa lignende maade som methyl er parret med 

 arsen i kakodyl. Edikesyre og aldehyd var oxydationsgrader af det 

 parrede radikal C2C2//3 (C = 6, O = 8), der svarer til Liebigs acetyl: 



C2//3C2O.//O, aldehyd, 

 og C2 Hi C2 O3 . HO, edikesyre. 



Det var altsaa paa en vis maade Berzelius' gamle formler, men 

 der var kommet et ganske nyt og høist betydningsfuldt moment til, idet 

 Kolbe fremhævede, at de 4 kulstofatomer ikke er ensartede; det ene 

 led, C2 , udgjør det egentlige angrebspunkt for surstoffet, medens det 

 andet led, methyl, kun er et appendix, der kan erstattes med homologe 

 radikaler ^ uden at syrekarakteren forandres. Det gamle radikalbegreb 

 var saaledes væsentligt forandret, radikaltheoriens elementer var opløst 

 i nærmere bestanddele og gaaet over til parrede radikaler. 



Dette sidste begreb, der var noksaa uklart og ikke tilfredsstillende 

 defineret, blev imidlertid snart opgivet, navnlig efterat Frankland (1853, 

 Ann. 85) ved betragtningen af de organiske metalforbindelser^ havde 

 faaet øie for at visse elementer har en bestemt mætningskapacitet. 

 Frankland fremhævede, at kvælstofifet, fosforet, arsenet og antimonet i 

 sine anorganiske forbindelser viser en udpræget tendents til at optage 3 



■ Man lærte efterhaandea at kjende flere derivater af homologe alkoholradikaler. Gjærings- 

 propylalkohol opdagedes 1853 af Chancel, og gjæringsbutylalkohol 1852 af Wurtz. 



2 Siden F rank lands opdagclse af zinkæthyl (1849) blev i de nærmest paafolgende aar 

 de organiske metalforbindeiser ivrigt studerede. Lo w ig, i forening med Matthias 

 Schweizer (1818 — 1S60) i Zürich, fremstiilede 1850 antimonets æthylforbindelser, og 

 aaret efter blev dets methylforbindelser fremstiilede af Hans Lan doit (f. 1831), se- 

 nere professor i Bonn og derefter i Berlin, hvilken sidste ogsaa kort efter (1853) be- 

 skrev arsenæthylerne. Kviksølvforbindelserne fremstilledes 1851 af Frankland, og 

 studeredes 1854 nærmere af Strecker; tinforbindelserne fremstilledes ligeledes af 

 Frankland (1857) og bearbeidedes navnlig af Cahours samt af Low ig, der 

 ogsaa (1853) fremstiilede blyforbindclserne. 



