lié '111. lUOKlDAUL. M.-N. Kl. 



udtrykkes det vand.stoffattigere benzol ved den lukkede ring, Kekulés 

 bekjendte sekskant. 



// 

 C 



/ \ 

 HC CII 



II II 



JIC CII 



\ ^ 



c 

 II 



Dct viste sig snart, at alle 6 vandstofatomer i benzol er ens- 

 artede, da man kun fik frem en slags monosubstitutionsprodukter 

 uden isomere, medens man, naar 2 eller 3 H substitueredes, ved ens- 

 artede substituenter altid fik 3 forskjellige isomere produkter. Studiet 

 af benzolderivaterne og den aromatiske gruppe overhovedet, som hidtil 

 ikke havde va-ret saa meget paaagtet, tog nu et raskt opsving^, og 

 da man omtrent samtidigt begyndte med tjicre fa r ve industrien, fik 

 det end yderligere forhøiet betydning-. 



* ErUjendelsen af Kekulés betydning for kemiens udvikling fik udtryk ved en fest, 

 som det kemiske selskab i Berlin holdt for ham den ute marts 1900. 



^ Allerede Runge havde i sin tid fundet endel farvereaklioner med anilin, og han havde 

 (1834) opdaget rosolsyren, men udgangsmaterialerne var endnu altfor kostbare til at 

 man kunde tænke paa teknisk fremstilling af den slags farvestoffer. Dette blev forst 

 muligt, da benzol fremstilledes i det store ved destination af stenkultjære omkring 

 midten af aarhundredet (p. 64). I 1856 fremstillede englænderen William Henry 

 Perkin (1S38 — 1907) ved oxydation af raa anilin et violet farvestof (mauveïn, Perkin- 

 violet), og delte forste fabrikmæssigt fremstillede tjærefarvestof efterfulgtes snart af flere. 

 I 1859 begyndte den tekniske fremstilling af fuchsin ved Emanuel Verguin iLyon; 

 som oxydationsmiddel brugtes forst tinklorid, englænderen Henry Med lock indforte 

 1S60 anvendelsen af arsensyre, og franskmanden Coupier 1866 nitrobenzol. 1 1S60 

 fik man det første blaa tjærefarvestof, rosanilinblaat, ved Charles Girard [i. 1S37) 

 og George de Laire (f. 1836), elever af Pelouze; A. W. Hofmann fremstillede 

 1863 jodviolet, og 1866 jodgront, men de fortrængtes atter af methylviolet (1S66) og 

 methylgront, der 1871 fremstilledes af dimethylanilin. Englænderen Edward Cham- 

 bers Nicholson (1827-iSqo), elev af A. W. H of man n, bevirkede et væsentligt 

 fremskridt ved at overføre farvestofferne til sulfonsyrer, og dermed i vandloselig til- 

 stand (1862). Det vilde fore for vidt her at gaa nærmere ind paa udviklingen af 

 farvestofkemien, vi skal alene nævne, at man foruden benzol ogsaa begyndte at bruge 

 naftalin som udgangsmateriale; i 1864 fremstilledes Martiusgult, og i 1867 Magdala- 

 rødt. Baeyer opdagede ftaleinerne og fremstillede 1871 fluorescein, der tre aar efter 

 af H. Caro ved behandling med brom overførtes til eosiu. 



De første undersogelser over farvestoffernes konslitution skyldes A. W. Hofmann i 

 den forste halvdel af 60-aarene; men det var forst 1S76, at Emil Fischer (f, 1S52, 

 siden 1S92 professor i Berlin) i forening med sin fætter Otto Fischer (f. 1S52, siden 

 1SS5 professor i Erlangen) definitivt bestemte fuchsinet og de dermed sammenhængende 

 farvestoffer som derivater af det 1S72 af Kekulé og Antoine P. N. Franchi- 

 mont (f. 1844, professor i Leyden) opdagede trifenylmethan. Af ganske væsentlig be- 

 tydning for farvestofkemien var opdagelsen af diazoforbindelserne (1859), der skyldes 

 Peter Griess (1829-1884), elev af Kolbe, assistent hos Hof m ann i London og 



