1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. II9 



Flere af de andre grupper blev ogsaa fuldstændigere bekjendte 

 gjennem opdagelsen af de nye elementer, som fandtes ved spektral- 

 analysen', og man sogte gjennem anvendelse af valentshrren og de i 

 den organiske kemi raadende principer at forklare bygningen af de mere 

 komplicerede anorganiske forbindelser, som man efterhaanden havde hcrt 

 at kjende^. — Man erkjendte ogsaa, at elementernes valents, saavelsom 

 deres vigtigste fysikalske egenskaber, er periodiske funktioner af deres 

 atomvægter. Allerede englænderen John Xewlands (1838 — 1898) havde 

 1864 opstillet en lov om oktaverne; den var forloberen for det perio- 

 diske system, der 1869 opstilledes af Dim it ri Alendelejew (1834 — 

 1907) i St. Petersburg og Julius Lothar Meyer (1830 — 1895) i Tü- 

 bingen, uafhængigt af hinanden. Paa grundlag af dette system kunde 

 Mendelejew bl. a. forudsige existencen af flere hidtil ukjendte ele- 



spat o. fl.). De tre her nævnte og deres lærer Dev i Ile tilligemed Fri ed el ogEdmond 

 Sarasin (1S43 — 1890), Ferdinand André F o u qué (182S — 1904) og Auguste Mi- 

 chel Levy (f. 1844), samt Fremy (rubin 1S78) er, ved siden af de i forrige afsnit 

 nævnte, de fornemste repræsentanter for mineralsynthesen, og de har, som Ernst v. 

 Meyer har fremhævet, paa dette omraade dannet en fransk skole. Af betydning for 

 mineralsynthesen var ogsaa det af Wöhlers elev amerikaneren Newton Ma nr oss 

 (dod 1862) i 1852 udførte arbeide, om stoffers udkrystallisation af smeltet kogsalt og 

 andre klorider. 



' Spektralanalysen grundlagdes 1859 af Bunsen i forening med Gust. Rob. Kirch- 

 hoff (1824— 1S87) i Heidelberg. I 1S60 opdagede Bunsen cæsium, og aaret efter 

 rubidium. Det ferstnævnte melal havde allerede metallurgen Karl Fried r. Plattner 

 (1800 — 1858) i Freiberg havt under hænderne ved analysen af pollux, et mineral fra 

 Elba; han havde ikke kunnet faa analysen rigtig, da det, som han havde bestemt som 

 en blanding af kalium- og natriumsulfat, i virkeligheden var cæsiumsulfat, hvilket paa- 

 vistes 1S64 af Felix Pisani (f. 1S31) i Paris. I 1861 opdagede englænderen Wil- 

 liam Crookes (f. 1832) thallium, der kort efler ogsaa fandtes og nærmere under- 

 søgtes af Claude Auguste Lamy (1S20— 1S7S) i Paris. Endelig opdagedes indium 

 1863 af Ferd. Reich (1799 — 1SS2) og Hieronymus Theodor Richter (1S24 — 

 1898) i Freiberg. 



- Saaledes platinbaserne, som A. W. Hofmann, gründet paa sine undersogelser over de 



organiske baser, i begyndelsen af 50-aarene opfattede som ammoniumsubstituerede am- 



moniakforbindelser { — NH,^{NH^ — ), medens Blomstrand i slutningen af6o-aarene 



V V 



opstillede antagelsen af kvælstofvandstofkjæder {— NH3 — ■A^'Z/'s — ) i lighed med kul- 



stoffets aabne kjæder (— C/T^ — Clf.^ — ). De ammoniakalske platinforbindelsers kemi 

 blev isærdeleshed bearbeidet af Per Theodor Cleve (1840— 1905) i Upsala og So- 

 phus Mads Jørgensen (f. 1837) ' Kjøbenhavn, hvilken sidste ogsaa har bearbeidet 

 rhodiumbaserne. Fr. Aug. Genth (1820— 1S93) og Oliver Wolcott Gibbs (f. 

 1S22) i New York lærte 1857 nærmere at kjende de ammoniakalske koboltforbindelser, 

 som den førstnævnte allerede havde iagttaget 185 1. Ogsaa disse har været gjenstand 

 for udførlige undersøgelser af Jørgensen, der senere bl. a. tillige indgaaende har be- 

 arbeidet de tilsvarende kromforbindelser. Noget senere er denne slags forbindelser 

 ogsaa bearbeidet af Alfred Werner (f. 1866), prof, i Zürich, som har opstillet en 

 egen theori for dem og idetheletaget bidraget meget til den nyere udvikling af valents- 

 læren. 



