1907. No. I. FREMSTILLING AF KEMIENS HISTORIE. 121 



man betragter f. ex. metallernes forskjellige oxydationsgrader i overens- 

 stemmelse dermed. 



Hvad der fra først af havde ligget til gnind for modstanden mod 

 den dualistiske lære, var i virkeligheden valentsbegrebet; man følte det 

 længe før man blev istand til at definere det. Man mærker det i Lau- 

 rents substitutioner, det har foresvævet Dumas, da han opstillede sine 

 typer og naturlige familier; det var dette begreb, som i virkeligheden 

 var den nyere typetheoris idé, og det var ogsaa dette, som laa bort- 

 gjemt og tilsløret i de parrede radikaler, — hvormeget arbeide og hvor 

 mange aars strid for at faa det rent og klart frem! 



I alle disse aar havde kemikerne hovedsageligt været optagne af 

 dette, og kun faa af dem havde lagt synderligt mærke til, at et andet 

 betydningsfuldt gjennembrud samtidigt var foregaaet ved udviklingen af 

 den mekaniske varmetheori. — Fortjenesten af at have anvendt denne 

 paa thermokemiske processer tilhører Hans Peter Jørgen Julius 

 Thomsen (f. 1826) i Kjøbenhavn, der var den første, som erkjendte 

 Hess' lov om de konstante varmesummer som en følge af den 

 første hoveds.rtning, energiens vedligeholdelse. Han begyndte sine 

 thermokemiske undersøgelser i 1852 1, og har siden i en stor række ar- 

 beider, som maa aftvinge os beundring, udviklet thermokemien under 

 konsekvent gjennemforskning af de forskjellige slags kemiske processer 

 og uddannelse af dens arbeidsmethoder. Thomsens arbeider har vir- 

 ket i høi grad opklarende; men forsaavidt man i varmetoningen- ved 

 kemiske processer mente at have et absolut maal for affinitetens stør- 

 relse, var dette ikke tilstræ^kkeligt. Affinitetsproblemet lod sig ikke 

 løse blot ved at tage hensyn til stoffernes natur, og antage. at det ene 

 stof er stærkere end det andet; deres masser maatte ogsaa tåges i be- 

 tragtning. Løsningen laa ikke i udviklingen af Bergmans ideer, men 

 det var Bert ho 11 ets, som maatte lægges til grund. Dette blev gjort 

 af Cato Maximilian Guldberg (1836— 1902), professor i mathematik 

 i Christiania, og hans kollega, kemikeren Peter Waage (1833 — içcxd), 

 da de 1867 opstillede massevirkningslo ven 3. De gjorde dermed 



* Samtidigt arbeidedes i thermokemien af Pierre Antoine Favre (1S13 — iSSo) og 

 Joh. Theobald Silbermann (1806-1865) i Paris, der i fællesskab udforte en 

 række bestemmelser af forskjellige stotïcrs forbrændingsvarmc ved det af dem forbedrede 

 vandkaiorimeter. 



2 Dette udtryk er indfort af Thomsen. 



3 Deres arbeide er oversåt i Ostwalds klassikere, no. 104. 



