I92I.X0. 9- KALKTUFSTUDIER I (;L"DBRANDSDALEX. 5 



imot spiller bjerken en ganske stor rolle. Oreskog og krat er her meget 

 almindelig i alle forsænkningene mellem lerryggene, mens bjerken i form 

 av en meget aapen skog eller bare isolerte trægrupper ynder de mere terre 

 rygger, dog kun hvor disse er stabile. De bratteste lerbakker er fuldstæn- 

 dig blottet for al vegetation, og de mindre bratte bærer en hoist eiendom- 

 melig og svakt xeromorf græsvegetation, som ikke er helt sluttet og 

 Uten bundskikt av moser, hvilket altsammen beror paa substratets sterke 

 skraaning og derav folgende instabilitet. Særlig om vaaren synes der altid 

 at ske glidninger langs ryggenes overflate. Dette er vel ogsaa aarsaken 

 til at bjerk og or har saa vanskelig for at vokse op og danne veritabel 

 skog paa stedet. (Cfr. fig. 2 og fig. 3). Et moment som ogsaa maa tages 

 i betragtning her, er den forholdsvis korte tid som er hengaat siden den 

 store katastrofe under hvilken disse bakker blev utformet (1789I. Forovrig 

 gjor kulturpaavirkning sig sterkt gjældende. Liene anvendes som havne- 

 hager for kjorne, tildels ogsaa som utslaatter, og folk har av denne grund 

 næsten overalt hugget ut og lysnet op i lovskogene. Foruten or og bjerk 

 er selje (Sa/ix capræa) meget almindelig; desuten findes Salix iiigriaxiis, 

 R/iaiiimis Fratigiila, Ribes nihniin og Loiiicera Xylostciiiii, men temmelig 

 sparsomt. Myricaria germanica, som har stor utbredelse i K\am langs 

 Laagen, og som ogsaa gaar et stykke opover Veiklas dalfore, optrær i nogen 

 faa individer langs skraaningene ved veien op for Knipen. 



Naar undtages Lonicera Xylostcttm og Bctiila verrucosa, finder man mer- 

 kelig nok ingen av vore mere kuldskjære levtrær og busker paa stedet ; de 

 har alle sin nordgrænse længer syd i dalen. Dette er i og for sig ganske 

 paafaldende, idet vi nemlig blandt græssene og urtene finder flere utpræ- 

 get sydlige typer repræsentert (cfr. det folgende), hiiidlertid maa jo de 

 urteagtige planter som holder sig nærmere jorden og nyder godt av vin- 

 terens beskyttende snedække, ha lettere for at klare sig end trær og busker. 

 Desuten opwarmes de nedre luftlag sterkest, saa de lave planter er ogsaa 

 gunstigere stillet hvad sommervarmen angaar. Forøvrig kan jeg vanskelig 

 tænke mig en lokalitet som bedre skulde egne sig for xerotherme relikter 

 end denne dalside, hvor varmen f. eks. i juli maaned ofte er ganske uut- 

 holdelig. Der er en svak mulighet for at lerskredene kan ha odelagt even- 

 tuelle saadanne trær og busker, men om dette vet \i ikke noget med 

 sikkerhet. 



Gran og furu mangler ogsaa fuldstændig i skraaningene ved Leine og 

 Knipen. Forst i storre holder op mot Tunsbergtjeldet og længer nord i 

 Veiklas dalføre ser man naaletrær, men ingen skog. Dette fænomen er 

 utvilsomt ikke oprindelig, men beror paa uthugst. Ifølge oplysninger fra 

 folk paa stedet har man ogsaa hist og her fundet stubber og rotter, som 

 peker i samme retning. Dog vil jeg præcisere, at vi har ingensomhelst 

 grund til at anta at der i historisk tid har været sammenhængende 

 naaleskog i disse lerbakker. Den nu\'ærende lovtrævegeta- 

 tion ( or og bjerk I paa stedet er ikke a \- saa recent natur som 



