KOLK NOUnilAGKN. 



M.-X. Kl. 



man k a ii s k « lil <■\^ h <■ 14 y n d <• 1 s c skulde tro. Derom bærer kalk- 

 liirtcn t\-(l(li,L;c N'idiicshyrd. 



Ved gaarden Kidk, like syd for I.eine, paa .sydsiden av Horjubækken, 

 tiaifcr \i \-irkelig gi an. .kog. Dog er jordsmonnet her mere grundt og sten- 

 hlanch l, tildels med opragende berg. 



Vis à vis Leine, i skraaningen ovenfor gaarden X'cikle opunder I lil- 

 lingen, er (lei- i nutiden meget vakker furuskog. Men her er undergrunden 

 av en helt anden natui', tor og stenet, antageligvis ut\'askede moræneav- 

 leiiinger og nedraset forvitringsmateriale. 



Det ligger utenfoi- denne a\hand!ings ramme at skildre alle de asso- 

 ciationstyper som udmerker dalskraaningene ved Leine. Jeg skal dog for 

 ilildstaMidighetens skyld nævne en del karakteristiske eksempler. 



Om \i begynder med de mindst stabile, men vegetation s klædte 

 lerbakker, saa moter vi her en eiendonimelig type, som i ferste række 

 kjendetegnes ved en masseoptræden av Calantagrostis Epigcios, et Calam- 

 agrostidetum Epigææ. Herav findes flere varianter, baade artsrikere og arts- 

 fattigere. I synokologisk henseende udmerker typen sig ved en meget svak 

 eller oftest ingen mulddannelse. Plantedækket er ikke helt sluttet; et bund- 

 skikt av moser er flekvis antydet, men mangler gjerne helt. Dette beror 

 sikkerlig altsammen paa substratets lite stabile karakter: overflatelagene er 

 antageligvis baade vaar og host, og vistnok ogsaa efter heftige regnskyl, i 

 bevægelse (cfr. fig. 3). Ökologien ligner i visse henseender forholdene hos 

 den av Blomquist beskrevne „Hogbuskformation" (Svensk Bot. Tidskrift 

 Bd. 5. 191 i) fra det sydlige Sverige, hvor lignende edafiske faktorer er 

 virksomme og bl. a. forhindrer \-irkelig skog i at vokse op paa lokalitetene. 

 Den Sterke insolation og u 1 1 o r r i n g av overflatelagene i sommertiden 

 præger ogsaa vegetationen i nogen grad, og skaper en viss likhet med 

 klippesamfund, f. eks. de skrindmuldete skiferbakkers i Kristianiafeltet og 

 ved Mjosen. I Tyskland har man fænomenet endda mere utpræget i de 

 saakaldte „pontische" eller „sonnige Hügel" (Gr aebner 1909). 



I den folgende tabel er sammenstillet to analyser, den forste fra ler- 

 bakken ved Borju (10 < 10 m."), den anden fra en av de bratte skraa- 

 ninger nordost for Roen (10 30 m.-) (sees paa tig. 3). Tallene angir 

 artenes dækningsgrad indenfor ruten (Hult-Sernanders 5-gTadige skalal. 

 den 6te oktober 1920. 



CalciDiagrostis Epigcios 

 Da c/ V /is g/01 liera fa . . . . 



Ecstiica oviiia 



Agrostis vii/garis .... 



IH 1\' 

 11 

 1 



\\ 



111 

 11 

 1 



