I92I.N0. 9- KALKTUFSTUDIER I GUDBRAXDSDALEN. 33 



A. Nederst mot mosetuften fandtes smaa bladtufstykkcr, sterkt forvit- 

 ret; t^'piske. 



B. Høiere oppe fandtes storre og mindre stykker (op til 20x20x7 

 cm.) a\- funituf, typisk, med masser av hor, mange store kongler, 

 tyttcbcerbladcr, dverggrener av asp; de var sterkt forvitret og brune 

 i overflaten (planche IV, fig. il. 



C. Jordagtig stripe, ca. 3 cm., med biter av trækul. 

 IV. Alnustuf kompleks, 90 — 95 cm. 



A. 25 cm. blekt rodlig tutjord (bleke) med en del mindre fastere 

 stykker, som let knuses mellem fingrene. De bestod vistnok av 

 mosetuf med en del utydelige planteavtryk (græsstraa). Øverst 

 fandtes en svakt antydet kulstripe. 



B. 8 — 10 cm. mosetuflag, meget spredt og porøst, med blader av 

 Aluns iiicmia, Salix sp., dverggrener, vedbiter, ledstykker av 

 Eqiiisetum liiernalc. I sin o\Te del \-ar dette lag sterkt rustfarvet, 

 særlig i profilets hoire del, mere utN'delig i den venstre del, hvor 

 de overliggende lag var haardere. Rustsonen bør muligens tolkes 

 som et podsolfænomen (cfr. det følgende). 20 — 25 cm. haardere 

 mosetuf fulgte ovenpaa rusthorisonten, uten avbrytelse i lagræk- 

 ken. Denne tuf var grovere og mere kaotisk end foregaaende 

 og stemmer helt overens med Alnus-tuf fra muldlaget i andre 

 profiler; den var temmelig fossilfattig [Aliiits iiicaiia, Salix sp., 

 græsblader, moser); enkelte partier sinteragtige. 



C. 20 — 25 cm. løs, blekeagtig tutjord med haardere biter, graalig- 

 hvit av farve, øverst meget hvit og fin. 



D. 12 cm. muldblandet tuljord med haardere biter. 

 V. Muldjord med rotter, 5 cm. 



Alnustuffens lag viste et fald paa ca. 30" mot ost-nordost og ligger, som 

 fig. 12 viser, i en slags mulde ovenpaa den forvitrede furutuf. 



Profilets allerunderste del stemmer helt overens med tuffens øvrige 

 profiler, og likesom i foregaaende profil træffer vi her restene av en forvitret 

 bl ad tuf oppaa mosetuften. Men, man kunde fristes til at si, det sensa- 

 tionelle moment ligger i den forvitrede furutuf som her møter os, og 

 som aabenbarer en diskord an s mellem fu ru tuffen og Alnu s tuf- 

 fen. Dette fænomen kunde man forøvrig slutte sig til paa forhaand, da 

 restene av Alnustuflen i de øvrige profiler altid ligger ovenpaa furutuften, 

 og fordi der aldrig er iagttat nogen overgang mellem furutuf og Alnustuf, 

 som har helt forskjellig struktur, farve og fossilindhold. 



Men nærværende profil viser til evidens at paa dette sted var furu- 

 tuften vitret ned til et lost kaos av muldblandet tuf forinden Alnustuften 

 begyndte at dannes. Antageligvis har furutuften paa dette sted været mindre 

 mægtig end i de foregaaende profiler i tverserien. Flere ting tyder paa 

 at foregaaende profil markerer furutuft'ens maksimum, og at den derfra har 

 skraanet noget til begge kanter (baade nordover og sydover). Dog 



Vid.-Selsk. Skr. I. M.-X. Kl. 1921. No. 9. 3 



