1 92 1. No. 9. 



KALKTUFSTL'DIER I GUDBRAXDSDALEX. 



39 



som selvfølgelig ikke er skarpt adskilt, ligger i forholdet mellem nedbør 

 og fordampning; i et humid klima mottar marken mere vand end den av- 

 gir ved fordampning, og overskuddet S3'nker ned og bortfører ustanselig 

 visse forvitringsprodukter. I et arid klima derimot er der likevegt, eller 

 oftest en stor deficit paa grund av den intense fordampning, hvilket be- 

 virker den nævnte akkumulerende virksomhet i overflatelagene (cfr. Ramaxn 

 1911, Hesselmann 1917 p. 397). 



Alting tyder paa at lerbakkene ved Leine i tidsrummet efter den sidste 

 isbræs tilbakervkning har været gjenstand for en intens oksvdation og 



Tegnforklaring. 



ami 



Kartskisse over nordre Gudbrandsdalen. vidende de vigtigste forekomststrok av saltbitteriord. I .750000 



Fig. 13. Tallene angir nedborhoiden i mm. L = Leine i Kvam. iFive 191 i). 



anden kemisk omdannelse i overflaten under ganske særegne forhold. A t 

 klimatet har været vtterst kontinentalt, kanske likefrem 

 arid, er meget sandsynlig. 



Det er i denne forbindelse meget interessant at den ovre del av Gud- 

 brandsdalen i nutiden horer med til de nedbørfattigste egne i hele det svd- 

 lige Norge, med under 400 mm. aarlig nedbørhøide. De stationer som 

 ligger nærmest Kvam, er Botn i Sel med 332 mm. og Steinfinsbø i He- 

 dalen med 325 mm. I Skjaak gaar nedborhoiden ned til 254 mm. (Metorol. 

 Institut 1. c.). 



Som vistnok Bjorlvkke først har gjort opmerksom paa, har vi i disse 

 strøk ogsaa i nutiden en virkelig arid jordbundstype, nemlig „salt- 

 bitterjorden" i Vaage, Skjaak, Dovre og Lesje (1911 1. cl. Denne er spe- 

 cielt studert av I. Five, som har skrevet en meget interessant opsats om 

 saltbitterjorden, dens utbredelse og økonomiske betydning (191 1 1. c). 



