40 KOI.K NOKnilAf.KN. M.-N. Kl. 



I 



„Saltbittcret", skriver Fivk, „som viser sig paa jordoverflaten i den varme 

 og torre aarstid, enten som skorpe, klumper eller kruster, hcsUiar hoved- 

 sa^r/ii;' ni' i^^i/>s (svovlsm- k.ilk); iii' ii imli liolde-r ogsaa adskillig hittersalt 

 (svovlsur magnesia), som gjor, at det smaker bittert. I)esuten kan det være 

 smaa mængder av alka/irsuljatcr, samt en del klorider. ^^ „Saltbitteret holdes 

 op/ost i jordvandet, som l)evæger sig i jordens porer. Denne bevægelse vil 

 i dni vanne og regnfattige forsonnncr (tildels ogsaa utover hestparten) 

 væsentlig vair i opadgaaende retning. De foran nævnte salte følger med i 

 opløst tilstand helt til jordoverflaten. Naar saa vandet dunster væk ut- 

 fa'ldes sallene (sallbittf rctl i en av de for næ\'nte former" (1. c. p. 23I. Ved- 

 føiede kartskisse er hentet fra Fivf.s arbeide og viser saltbitterjordens ut- 

 bredelse samt nedbørkurver. Kalktuffens beliggenhet . er avmerket med 

 L. i kartets sydøstre hjørne. — Aarsakene til denne merkelige jordarts 

 dannelse maa ifølge Five sokes i de klimatiske forhold: „et utpræget 

 indlandsklinia med varm sommer og kold vinter — og Uten nedbør, specielt 

 i vaarmaanederne" (1. c. j). 9, hvor en række tabeller belyser forholdene). 

 BjøRLYKKK omtaler ogsaa aride „hardpan" -dannelser og saltjorder fra de 

 øvre deler av vore østlandske dalfører i „Norges jordbundsprovinser og 

 klimatiske hovedstrøk" ^ 



Den „fossile jordbund" under kalktuffen er efter min mening et tydelig 

 og værdifuldt vidnesbyrd om at de kontinentale forhold var i endda 

 høiere grad potensert i disse længst forsvundne tider. 

 Kanske sterke føhnvinder kan ha bidradd til at paaskynde oksydations- 

 processene. Desuten har utvilsomt den heldige eksposition og derav føl- 

 gende sterke insolation og opvarmning stimulert de kemiske omsætninger. 

 Imidlertid sier det sig selv at en saadan forvitringshorisont ikke opstaar i 

 en haandvending, men kræver tid til sin dannelse. — Nogen anden for- 

 klaring paa fænomenet kan for tiden ikke gives. Saavidt jeg vet, foreligger 

 der i litteraturen ingen oplysninger om tilsvarende fænomener fra andre 

 strøk i Skandinavien, som kan gi angrepspunkter for en mere indgaaende 

 diskussion'-. 



Om lerbakkene ved Leine under denne periode var vegetationsklædt 

 eller ikke, kan ikke siges med bestemthet, da alle tydelige organiske rester 

 mangler. Undertiden synes den røde 1ère at indeholde mere brunlige par- 

 tier, som muligens er destruerte levninger av plantevekst; dette kunde jo 

 tyde paa en meget spredt vegetation. Et andet moment som fortjener op- 

 merksomhet, er det faktum, at den underste, slaggagtige mosetufhorisont er 

 brunfarvet paa undersiden og her fleresteds bærer tydelige avtryk efter 

 kvister og mindre grener (Salices?). Men disse kan ogsaa forst ha ind- 



' Naturforskermotets forhandlinger 1916. Kristiania 1918, p. 522 — 523. 



2 Den rade 1ère minder baade om „terra rossa" og lateritdannelser; men da disse op- 

 staar i varme klimatomraader, er det vanskelig at trække nogen mere indgaaende 

 sammenligning. 



