ig2I.No. 9- KALKTUFSTL'DIER I GUDBRANDSDALEX. 4I 



fundet sig paa stedet da kalktufkilden beg3'ndte at sprudle frem av 

 bakken ^ 



Flere ting tyder med bestemthet paa at den røde 1ère ved Leine ikke 

 er et rent lokalklimatisk fænomen, men av mere generel natur. Kalk- 

 t uf fen ved Gillebu iOier længer syd iGudbrandsdalen viser 

 nemlig det samme fænomen. Her er, som vi senere skal se, tuffens 

 underlag meget sterkt oksydert og rikt paa jernforbindelser, hvilket bl. a. 

 ogsaa har hat tilfølge at selve tuffens bundlag tildels er mørkt brunt eller 

 chokoladefarvet, mens lagene høiere oppe har den vanlige graagule tuffarve 

 (cfr. Oven 1920, p. 285). 



Mosctufkoiiiplcksct. 



Den første kalktufhorisont som meter os ved Leine, er en m o s e t u f. 

 Og den underste del av denne, som er meget karakteristisk, gjenfindes i 

 samtlige profiler, har altsaa en sammenhængende utbredelse over hele 

 omraadet. 



Denne mosetuf er hullet, poros og uren, og kan betegnes baade som 

 slaggagtig og koralagtig. Mosetufstrukturen er meget utvisket paa grund 

 av forkalkningen, men aabenbarer sig ikke sjelden paa brudflater, hvor 

 mosens blader ofte sees. Farven er i fugtig tilstand eiendommelig graa- 

 grøn, og temmelig mork. Hox-edmassen utgjøres muligens av en A)}iblystc- 

 giimi-zrt, men det er ikke mulig at konstatere dette med nogen sikkerhet. 

 Dog kan det ikke være A. falcatitiu, da denne art, som høiere oppe i tuffen 

 er almindelig, er meget grovere. Tuften viser en paafaldende likhet med 

 stuffer fra subarktiske lag i tuffen ved Hemrike i Lerdala, Västergötland 

 (Serxander 1916, 1. c. p. 141, Växtbiologiska Institutionens kalktufsamling). 



Som for nævnt er mosetuftens underside rødfarvet av den underlig- 

 gende 1ère. Men ogsaa selve den først dannede kalktuf er fleresteds meget 

 sterkt jernholdig og rødfarvet, desuten forurenset med kvartskorn. Paa 

 undersiden, men ogsaa høiere oppe, er der avtr3'k og hulrum efter flere 

 middels grove træpinder (muligens trærøtter), hvorav en del var i cm. i 

 diameter; et grovt, men mere tvilsomt, halvcylindrisk avtryk var 3,5 cm. i 

 diameter. Muligens skriver de sig fra Salix-husker, da jeg andre steder 

 i tuffen har fundet utN'delige smaa SaZ/.v-blader (som minder litt om S. phy- 

 licifolia eller S. arbitsatla). Ellers egner denne porøse mosetuf sig meget 

 daarlig for opbevaring av blader og andre urteagtige plantedeler. — Gjennem 

 næsten hele mosetuftens masse findes nogen smaa hvite, tynde rørlignende 

 fragmenter, som skriver sig fra Characéer (planche I, fig. 10). De viser 

 den største likhet med saavel svenske characé-holdige tuff'er som recent 

 characé-kalk fra bunden av gotlandske sjøer (Växtbiologiska Institutionens i 

 Uppsala samling av organogene kalkdannelser). Nogen artsbestemmelse er 



1 Kilden har tydelig\'is virket eroderende i begyndelsen og skyllet væk en del av den 

 røde 1ère (cfr. mosetuffens underste, jernholdige parti) og fjernet opløselige salter i denne. 



