I92I.N0. 9- KALKTUFSTUDIER I GUDBRAXDSnALP:X. 43 



Den undre Dryashorisont er dog i flere henseender meget interessant. 

 Den lærer os for det første at arter som Dryas octopctala, Salix arbuscula 

 og andre Saliccs, Bctitla odorata, Eqiiisctitiii variegatuiu og PcUia sp. vokste 

 ved Leine paa dette tidspunkt, altsaa en blanding av alpine og subalpine 

 arter. 



Blytt fremhæver i sit arbeide ganske sterkt at de arktiske planter 

 mangler i den undre hahpart av tuften, netop fordi, som vi har set, den 

 undre Dryashorisont ikke findes i hans profiler. Og for ham maatte da 

 de arktiske planters pludselige masseoptræden i Dry as tuffen synes end 

 mere paafaldende. Dog har han tydeligvis studset over forholdet; han 

 skriver nemlig om Dryas og de ovrige arktiske arter: „de mangler ikke 

 blot i den overliggende furutuf, men merkelig nok ogsaa i den underlig- 

 gende tuf — — — " (1892 1. c. p. 6). 



Nu vet vi imidlertid at saa ikke var tilfældet; \-i maa derimot anta at 

 lerbakkene under mosetu iiç: ns tid har hat en b 1 a n d i n g a \- a 1 p i n e 

 og subalpine arter. 



Imidlertid er Dryas, som jeg i det folgende kommer til at diskutere 

 nærmere, en dvergbusk med xerofil b^-gning, som ynder tor bund, specielt 

 løse, smuldrende skifre og kalkbund. Den undre Dryashorisont er derfor, 

 saavidt jeg kan forstaa, et tegn paa en mindre oscillation i t u f k i 1- 

 dens vandforing. Enkelte partier av omraadet er blit mindre fugtige 

 end før, og her har bl. a. Dryas kommet ind. Dette synes specielt at ha 

 været tilfældet allerøverst i venstre serien, nær kildens utspring (profil IX 

 og X). Andre partier har ikke gjennemgaat nogen forandring paa dette 

 tidspunkt, men opviser den samme s\ulmende, vanddrukne mosmatte som 

 før. Nedenfor veien synes Salix arbuscula at ha dominert lokalt. 



Mosetufkompleksets sedentære natur potenseres saaledes opad, hvor det 

 kulminerer i den undre Dryashorisont. Men derefter S3-nes tufkilden at 

 ha svulmet ganske voldsomt op, og den folgende tid \'iser os utpræget 

 sedimentære tuflag. 



Bladtuffcn. 



Dette utpræget sedimentære kompleks er saa karakteristisk at man kan 

 kjende det igjen selv i ganske smaa biter. Skiktningen er meget markert, 

 ofte er tuften likefrem skjællet-skitrig. Planterestene ligger tydelig klappet 

 paa hinanden; det ser ut som om de alle sammen er blit tvunget over i 

 horisontal stilling (eller rettere paralel bakkens overflate) og har lagt sig 

 paa hinanden etagevis ^ Bctula odorata, Popuhts treinula, Salices [S. capræa, 

 S. glauca, S. hastata, S. cfr. nigricans, S. cfr. phylicifolia) forekommer her 

 i umaadelige kvantiteter; enkelte partier av tuften bestaar ikke av andet 



' Om dette simpelthen skjaldes en rolig bundfældning i vandet eller dets raske strømning, 

 kan nappe avgjøres med sikkerhet. Bladene synes ialfald at ha hat tid til at „ordne 

 sig" inden de blev forkalket (cfr. Gillebu-tuffen, hvor forholdet er et andet I. 



