I92I.N0. 9- KAI.KTL'FSTL'DIER I GUDBRANDSDALEX. 49 



rigtig. Skogbunden var her tæt dækket av nedfaldne recente naaler (saa- 

 kaldt „fald-forna" et\er Sern anders terminologi 1918 1. c). Disse \-ar ufor- 

 andret, store og brede. Men dN'pere nede ble\- de sukcessivt forandret, 

 mere og mere myke og tynde, og til slut fandtes en raahumus bestaaende 

 av tæt sammenfiltrede eller sammenklæbede fine naaler, h\-or bare de for- 

 vedede elementer endnu holdt stand mot forraatnelsen. Naalene var ofte 

 brukket o\-er paa tvers i kortere stykker, og hele massen 

 h a d d e den mest s 1 a a e n d e 1 i k h e t med den i k a 1 k t u i'(e n f o r e- 

 kommende horisont. Drvas octopctalas blader er ogsaa som bekjendt 

 læragtige og „eviggronne" og motstaar meget længe forraatnelsen, hvilket 

 man kan iagtta paa gamle eksemplarer ute i naturen, som altid har en 

 mængde indtorrede, gamle blader sittende paa stammene. 



Denne merkelige lille tufhorisont utdyper saaledes paa en udmerket 

 maate billedet av naturforholdene paa stedet under den tid da kilden var 

 meget reducert. Den viser os at furuskogen maa ha tx'knet til; tjeldplan- 

 tene gaar sin undergang imote under den tiltagende beskygning; de sidste 

 Dry as bl ad er mot er os her. Og kalkavsætningen synes at ha fore- 

 gaat ytterst trægt; barnaalene har hat tid til at raatne op og danne raa- 

 humus og er efterhaanden langsomt for\-and!et til en sprod, smuldrende og 

 poros tuf. Antageligvis markerer profil V og de tilstotende profiler, som 

 dog er mindre utpræget, det eneste sted indenfor tufomraadet hvor en fort- 

 lopende, men mere og mere utpint avsætning hai" fundet sted. 



Dryastuften indeholder de forste makroskopiske fururester og tilkjende- 

 gir dette træslags indvandring paa stedet. Dette beror utvilsomt paa en 

 tiltagen i sommertemperaturen sammenlignet med bladtuffens tid. Under 

 Dryastuffens tid synes lerbakkene \'ed Leine at ha været torre og varme 

 i sommermaanedene. Antageligvis har vintrene været strenge. Om Leine 

 dengang laa ved furuens hoidegrænse over havet, saaledes som Blytt 

 antok, eller om træet gik endda hoiere tilljelds, kan ikke avgjores med sik- 

 kerhet. Blytt fremhæver at furunaalene i Dryastuften er korte og smalere 

 end i furutuften, og tyder dette som et tegn paa relativt ugunstige kaar. 

 Imidlertid viser den halvsedinientære horisont (midt i Dryaskomplekset) store, 

 kraftige og brede furunaaler (flere 3,6 — 4 cm. lange), saa jeg tror ikke at 

 man kan komme til nogen sikre resultater ad denne vei. At furunaalene i 

 den sedentære Dryasmatte er smaa, kan muligens bero paa forraatnelse (cfr. 

 det Gverste, klidagtige lag). Forøvrig viser furunaalene i en recent skog 

 meget store \-ariationer, alt efter deres stilling paa grenene og efter be- 

 sk3'gningen. 



Efter at ha diskutert sporsmaalet om tufiagenes geologiske alder 

 kommer jeg i et følgende kapitel tilbake til de arktiske planterester ved 

 Leine og deres bet^'dning for sporsmaalet om fjeldplantenes utbredelse i 

 Skandinavien i tiden for den postglaciale varmetid. 



Blytt anfører i sit arbeide ogsaa Cotojicaster vulgaris fra Dryaslaget 

 ved Leine, dog under t\il ; desuten opføres Betitla nana og B. intermedia 



Vid.-Selsk. Skr. L M.-X. KL 1921. Xo. 9. 4 



