64 F<OLF NORDHAGEN. M.-X. Kl. 



II. lil.uluil'kniiipli ks, tilsainmcn ca. 50 cm. 



A. ji iiiliif, 10 cm., typisk, u]r(\ / ///'/)n/)//(irs og hjcrkrhldd« r. 

 V). Laget tuf, 20 cm., jcvnt IVnijiindf 1 med forcgaacnde. 



C. Los Ijladtuf, 15 20 cm., tildels rent kaotisk med masser av bjerke- 

 blader, desiiteii sparsomt I lipfuifïhdi's og Sn/i'.v capraa. Mellem B. 

 og C. fandtes ganske lokalt en 2 cm. tyk stripe a\' tuflere; den 

 forsvandt til begge, sider. 



D. Øver.st fandtes en ganske tynd (0,5 cm.) lagdelt sone belagt med 

 chokoladefarvet overdrag. 



111. Tuf|ord med lose tuf biter, hvori en og anden furunaal, desuten 



stykker av en noget lagdelt, sandet tuf. 

 1\'. Muldjord, 20 cm. 



Profilet er alt i alt helt normalt, •^: det stemmer med de foregaaende. 

 Det gik kontinuerlig over i det sidst beskrevne (Vj, saa horisonten IL B i 

 dette er bare at opfatte som en speciel horisontal facies av bladtuf- 

 komplekset. 



C. Oversigt over Gillebutuffens stratigrafi. 



Fig. 20 viser et svakt skematisert tverprotil omtrent lodret paa bækkens 

 længdeakse, altsaa V — O. Det er basert paa profilene I, II, III og I\'. 



Moraiic gruset. 



Tuffens underlag bestaar av et stenblandet grovt grus, som undertiden 

 forer storre blokker. Det gir indtryk av at være vandslitt og noget ut- 

 vasket. Ellers frembyr det ingen specielle træk av interesse. Det maa 

 oprindelig ha dannet en sammenhængende masse der hvor bækkedalen 

 senere er skaaret ned (1 paa fig. 20). 



I sin overste del er gruset meget sterkt oksydert, rustbrunt til 

 chokoladefarvet; det maa altsaa ha ligget aapent for forvitring i tidsrummet 

 mellem sin avsætning og dannelsen av de forste tuflag. I flere profiler \ar 

 gruset overst sammenkittet av utfældt kalk til en konglomeratagtig 

 masse. 



Bladtnfkniuplcksci. 



Som ovenfor antydet, er de forst avsatte tuflag ytterst karakteristiske. 

 De er mørkfarvede, rustbrune til chokoladefarvede, undertiden svakt blaalige, 

 hvilket beror paa kalkens sterke forurensning med jernforbindelser. „Jern- 

 tuffen" viser altsaa at da kildene paa stedet begyndte sit lop, indeholdt 

 jordbunden store mængder av oksvdations- og forvitrings- 

 produkter, som utfældt es sammen med den kul sure kalk. Jern- 

 tuffen ser i sin mest ekstreme form ut som gammelt rustent jernskrap eller 

 koksslagger, og blir op til 30 cm. mægtig. Den er tydelig skiktet og danner 



