66 ROLF NORDHAfir.N. M.-N. Kl. 



kalket ii()i(l( iillii; Madiiiassc, (\l\- \is',r ricn storstc liklut merl netop ncd- 

 faldt-nt, rntct Im- om hosten, som en sekulær avsætning'. I denne blad- 

 masse finfler man hist o«^ her mindre, lose moset ufparti er, over- 

 ordentlig vakre, merl frie, oitotif)pe skud (op til 5 cm. lange). Ogsaà disse 

 lag synes at være dannet tcimiiclig raskt. 



0\rM\ avskittes komplekset som oftest, og specielt i de mindst for- 

 vitrede deler av tuffen, med en ut præget lag'delt sone, som viser 

 tydelig og vakker lamellering, et sikkert vidnesbyrd om periodicitet i av- 

 sætningen. Lagene er tildels meget tynde, og denne ovre sone synes i 

 motsætning til den underliggende lose tuf at være avsat gjennem længere 

 tidsrum med noget svakere vandforing i bækken end tidligere. — Hippophaës 

 rliainiioidcs Hndes spredt gjennem hele bladtufkomplekset og er temmelig 

 almindelig, men bladaxtrykkene er ingensteds saa talrike som paa jern- 

 tuffens underside. Som helhet betragtet er bladtufkomplekset uhyre trivielt 

 og artsfattig i palæofloristisk henseende, mens kvantiteten derimot er desto 

 mere fremtrædende. I denne henseende er overensstemmelsen med Leine- 

 tuffen slaaende. Betula odorata, Hippophacs }-/iain/ioidrs, Popiihts tromda, 

 Salix capræa, S. phylicifolia, Salix cfr. nigricans samt en eller et par mos- 

 arter — dermed er materialet uttomt. Chancene for ved nye gravninger 

 at finde flere arter er uhyre smaa; ti baade Øyen og Holme og under- 

 tegnede har undersokt hundredevis av haandstykker uten at bringe nye 

 former for dagen. Heller ikke de paa sekundært leiested (i Tingvoldgruskeglen) 

 fremfundne typiske bladtufrester gir nye oplysninger om floraen paa den 

 tid. Oyen anforer herfra (1. c. p. 273) bl. a. Vacciiiiinu vitis idcea og Almis 

 iiicaiia efter Dahls og undertegnedes bestemmelser. Jeg har senere gransket 

 disse stykker nærmere og tror at vi gjor rettest i at sætte den sidstnævnte 

 art ut av betragtning, da bestemmelsen nu, efter at jeg har hat anledning 

 til at gjennemgaa mit eget store materiale og svenske samlinger, forekom- 

 mer mig ganske tvilsom. 



Ovenstaaende skildring vis£r det typiske bladtufkompleks' utformning. 

 Imidlertid moter der os adskillige horisontale facies. Av disse er den kon- 

 glomeratagtige tuf i profil \' tidligere omtalt. De eiendommelige sfæriske 

 kalktufskaller med den fine lamellering og den likefrem krystallinske struktur 

 tyder paa fysikalsk utfældning i strømmende vand-. Midt inde i saadanne 

 agat-lignende kuler har jeg paa lagflatene fundet bladavtryk av Hippophacs 

 og hjcrk. Hvordan den gjentatte veksling av rodbrune og gulagtige lag skal 

 fortolkes, tør være tvilsomt. Man kunde tænke paa vaarflom i bækken led- 

 saget av sterkere avsætning (gulagtige lag) og en trægere utfældning ut- 

 over sommeren (brunlige lag). Men lagene varierer saa sterkt i tykkelse at 

 jeg ikke vover at paastaa noget med bestemthet. — Ogsaa i andre profiler 



• ClV. Leinetuffen, hvor bladtuffens karakter overalt var en helt anden. 



2 Da de runde stener i laget ligger helt omgit av tuf, kunde man være tilboielig til at 



tro at bækken har revet stener med sig ovenfra i flomtiden og avsat dem længer nede. 



Ogsaa dette moment peker hen paa at \i her befinder os nær bækkens centrale del- 



