1 92 1. No. 9. 



KALKTUFST'CniER I GL'DBRAXDSDALEX. 



67 



meter man antvdning til lignende forhold, f. eks. paa det alier overste sted 

 i bakken hvor der anstaar tuf. Her er lagene sterkt forvitret, men den 

 samme kuleskalstruktur (omkring runde stener! er her smukt utviklet (fig. 21). 



I skraaningen paa bækkens vestside, like nedenfor profil II, hadde jern- 

 tuffen en besynderlig breccieagtig struktur, idet den bestod av et utal 

 av smaa tufbiter, som atter var sammenkittet av utfældt tuf. Hvordan dette 

 fænomen genetisk set skal forklares, er meget usikkert. Man kunde tænke 

 sig glidninger, opknusninger og forskyvninger i den forst avsatte tufmasse, 

 kanske ogsaa sprængninger foraarsaket av isdannelse. Enkelte partier 

 av bladtuften minder ogsaa 

 sterkt om cyanofycé-tuf. Men 

 desværre vet vi endda saa 

 overordentlig litet om sam- 

 menhængen mellem kalktuf- 

 fenes dannelsesmaate og 

 deres struktur, at en gene- 

 tisk klassifikation forelobig 

 er utelukket. Serxaxders 

 interessante „genetiska bi- 

 drag" (19 1 6 1. c.) er i vir- 

 keligheten det eneste sikre 

 som hittil er fremkommet i 

 skandinavisk litteratur ved- 

 rorende dette overordentlig 

 \igtige emne. \'i maa derfor 

 forelobig finde os i at an- 

 vende mere eller mindre ufuld- 

 komne, morfologisk-petrogra- 

 fiske analogibetegnelser som 

 „cinter-agtig", „drypsten-ag- 



tig", „breccie-agtig" tuf o. s. v.^, som i virkeligheten ikke sier noget ab- 

 solut sikkert om dannelsesmaaten. 



Paa den skematiske figur 16 er ogsaa avmerket det aller nederste sted 

 i bækkedalen hvor kalktuf er paatruftet. Her fandtes bladtufblokker i 

 jorden, som var optil 25 cm. tykke og sterkt forvitret i overflaten. Tuffen 

 \ar optil smukt skiktet med talrike store blader a\- Sn/ix caprcco, desuten 

 bjirk og Hippophacs, men \ar dehis mere kompakt og haard end ellers. 

 Kn blok viste tydelig mosetufstruktur paa undersiden. Som tidligere antydet 

 foreligger der den mulighet, at disse blokker her befinder sig paa sekundært 

 leiested og egentlig horer hjemme hoiere oppe i lien. 



Fig. 2 1 . Fint skiktet kalktuf, avisât skalformig omkring 

 en sten. I Det undre lamellerte stykke har sittet uten- 

 paa en anden sten, horer altsaa ikke sammen med 

 det ovre.l. ' 1. B. Larssen fot. 



Jordsfripr/i. 

 Denne er bare tydelig opbevaret paa bækkens ostside, Inilket hænger 

 sammen med at furutuffen her ogsaa er bedst vedlikeholdt. I de ovrige 



1 Cfr. ØYEXS „konkretionsagglomerat" etc. (Naturen 19 181. 



