68 KOrj- NOKDIIAf.KN. M.-N. Kl. 



prolilci' ir liiiiiliirti 11 s:i;i loiviiid ;il iii.tii oj>p;i;i Madtuftcn kun (inder et 

 tykkere elli r tyndere jordlaj^ inc-fl stumper og stykker av furutuften; og det 

 er da ganske klail al dt n oprindelige lagrække: bladtuf jordstripe — furutuf 

 er utvisket. 



Pi-()lil I er derldi- sarlig \a-i-dit'ii!ili, idel det \-iser os en tydelig dis- 

 kordans nullein de to hovedlag. Der er ingen overgang at spore. Lik- 

 heten med Leinetiift'en er for saavidt slaaende. 



Imidlertid linder \i ved Gillebu ingen spor efter nogen Dryasforende 

 horisont. Og der blii' lullei- ikke, som profil I \iser, nogen plads for en 

 saadan, idet baade bladtuffens avslutning og furutuftens begyndelseslag er 

 meget karakteristiske og let kjendelige. Oven antvder i sit arbeide (1. c. 

 p. 284) at der muligens kan ha været avsat Dryastuf ved Gillebu, da han 

 i det for omtalte furutufstykke paa bækkens østside fandt et blad der mindet 

 om Sa/ix rrficit/afa. Det er senere ødelagt under transporten, da det var 

 meget skjort. — Imidlertid har jeg selv baade i bladtuffen og furutuffen 

 fundet lignende smaa rundagtige 5'<'r//.v-blader, som ikke er Sa/i.v reticulata, 

 da nervevinklene og strukturen er helt anderledes end hos denne art. Des- 

 uten var de altfor tynde og sprede ; Salix reticulata er altid meget solid 

 og grov selv i fragmentariske a\tr\k, paa grund av sine tykke læragtige 

 blader. Jeg har som sagt ikke set spor a\- denne art eller Dry as i nogen 

 av de profiler som jeg meget omhyggelig har studert. Og profil I viser 

 at der ikke er plads for nogen Dryastuf, da jordstripen kommer ind i dens 

 sted. Som vi senere skal se, er Dryastuften som saadan et lokalfænomen 

 eiendommelig for Leine. Det generelle moment d e r i m o t ligger i 

 diskord an sen mellem bl ad tuff en og furutuffen. 



Fiinitiiffcii. 



Denne tuf er paafaldende los og sprod, hvilket utvilsomt er aarsaken 

 til at den er saa sterkt forvitret, hnidlertid har selvsagt forvitringen bi- 

 dradd sterkt til at gjore tuften endda mere skjor og pores end den var 

 oprindelig. 



Komplekset begynder med en ganske specifik dannelse, nemlig den 

 fossilfrie, knækkelige tuf, som utgjør en egen- plate underst. Rester av 

 denne er ogsaa lundet paa bækkens vestside. — I profil I er som nævnt 

 furutuffen tildels konglomeratagtig med tilblandede smaa runde stener, hvilket 

 kan tyde paa sterk vandforing i bækken. Enkelte partier var sterkt knudret 

 og valket, tildels avsat som cylindriske ror omkring kxister og pinder, der 

 dannet t3'nde kanaler gjennem tufmassen. 



Artslisten er meget beskeden: Piiius silvestris (naaler, en kongle, 

 grener, bark etc. I, hjcrk (mange fragmentariske blader, hvoriblandt sikker 

 B. odorata), Poptilus trciiiiila, Salix sp.', / 'acciiiiimi vit is ida-a (sparsomme blader). 



' ( )yf,n anforer Sa/i'.v atnita fra uirututst ykker paa sekundært leiested ved Tingvold, 

 efter Dahls og undertegnedes forelj'oige bestemmelse. Denne er muligens rigtig, men 

 ikke sikker. 



