70 



ROLF NORDMAGEN. 



M.-N. Kl. 



tcrcn av el d o h li i 1 1 1 a j.^, iiu.d talrikc storrc n<^ iiiindre tufstykkcr 

 og los tiit'jord 1111(1 iill)laii(l<l niiildjonl (K K paa figuren). De en- 

 kelte tuflag som \i stiftet hekjendtskap med i Gillebutufien, er rikt 

 repræsentert. Dit Kkkedes Ovkn og Hoi.mk at fremfinde ikke mindre 

 end 67 mindic hlnkker a\ f 11 r 11 1 11 f fe 11, hvilket gir et tydelig vink 

 om at ogsaa denne oprindelig niaa ha været ganske mægtig in situ. 

 — Hosten 1920 viste sig at være ganske heldig for studiet av denne 

 horisonts karakter i den nordvestlige del av gruskeglen, idet der var 

 foretat storre gravninger og kjort \'æk betydelige grusniasser. Vro- 

 filet saa her saaledes ut ovenfra og nedad (cfr. fig. 23 1 : 



Fig. 22. Snit gjennem grustaket ved Tingvold. I = moræne. II = fluvioglacialt grus. III = 



gruskegle med svævende lagstillinf. K — K = gruslag med kalktufstykker og muld. Skematisert. 



(Efter Øvens og ea;ne undersokelserl. 



A. Muldjord og raahumus, 20 cm. 



B. Gruslag, 80 cm., noget varierende. 



C. Kalktufførende lag, tilsammen 20 — 25 cm. (tig. 23). 



1. Smal mørkebrun muldlignende stripe. 



2. Et par cm. blekgraa tutjord. 



3. 5 — 8 cm. brungraa tutjord. 



4. 5 — 8 cm. tufgrus, med masser av smaa tufstykker og kalk- 

 smuler. 



5. 8 cm. brunlig tuf^jord. 



D. Grovt stenblandet grus, overst noget sammenkittet av utfældt kalk, 

 fortsatte vistnok ca. 1,5 m. nedover. De dypere lag var over- 

 dækket. 



Paa dette sted var altsaa den kalktufforende horisont ganske kom- 

 plicert bvgget, men ikke særlig mægtig. Forholdene stemmer for- 

 øvrig med Oyens beskrivelse; han omtaler nemlig at horisontens 

 dobbeltkarakter utviskes til sidene 11. c. p. 281 1. 



