I92I.N0. 9- KALKTUFSTUDIER I GUDBRAXDSDALEN. 7I 



Over kalktullaget folger, som profilet viser, atter gruslag. Fleresteds 

 var der antydning til en podsolagtig rustjordstripe akkurat i overkanten av 

 tuflaget; det saa ut som om jerntbrbindelsene var utfældt netop i grænse- 

 sonen (cfr. fig. 23 tilvenstrel. Længer ost i grustaket var dette mindre iVem- 

 trædende; dog var der her ogsaa tydelige podsoleringsfænomener i de ovre 

 gruslag. 



Denne gruskegle er et overmaade \-ærdituldt supplement til Gillebutuften, 

 og tilsammen gir disse to geologiske dannelser et meget interessant billlede 

 av forholdene. 



y\ ser hvorledes bækken ved tilbakeskridende erosion litt efter litt 

 har arbeidet sig ned i dalsidens dække og avlastet materialet længer nede 

 i det flatere terræng i form av svævende lag ovenpaa det fluvioglaciale grus. 

 Sluttelig har den ogsaa begyndt at angripe kalktuften, og har i tiden 

 efter fu ru tuffens dannelsesperiode ikke alene evnet at sage sig 

 ned gjennem de forskjellige tuflag og tjerne disse o\-er store strækninger, 

 men har ogsaa gra\et sig dypt ned i det underliggende morænegrus, som 

 vi gjenfinder alier overst i gruskegiens svævende lag. — Nu for tiden er 

 bækken helt ubetydelig og synes ikke engang i flomtiden at foranstalte 

 nogensomhelst katastrofer. I torre somre torker den næsten helt ind. 

 G r u s k e g 1 e n s dannelse f o r u t s æ 1 1 e r en ganske anderledes 

 stor vandforing i bækken. 



Naar alle momenter tages i betragtning, kommer man for bækkens ved- 

 kommende til det konsekvente resultat, at den likesom kilden ved Leine har 

 været intermitterende, med tre tydelige ops vul mingsperiode r 

 av sekulær natur: i) under bladtuftens dannelsestid, 2) under furutuffens 

 tid, 3 1 under kalktuffens nedbrytning og bækkedalens utformning paa finde- 

 stedet. Det er ialfald et ganske respektabelt arbeide som bækken har præ- 

 stert i tiden efter furutuffens avslutning (cfr. fig. 2 ol. 



Mellem bladtuften og furutuften ligger der, som vi for har set, et tydelig 

 a\brud i bækkens virksomhet (Jordstripen). At der mellem furutuffens tid 

 og den sidste „erosionsperiode" ligger et lignende avbrud, er meget sand- 

 synlig. O YEN fremhæver forekomsten av betydelige mængder muldjord 

 i gruskeglens kalktuftbrende horisont som et tegn paa at furutuften efter 

 sin dannelse maa ha været mulddækket og faat tid til at hærdne (1. c. p. 272'. 

 Ialfald har vi her et moment som maa tages i betragtning under diskussionen. 



Gillebutuftcn mangler oiensynlig en tredje tufhorisont (tilvarende til 

 ^/««s-tufien ved Leine). Lalfald er dei- hittil ikke fundet spor efter en 

 saadan. Men til gjengjæld har man her en erosions- og akkumulations- 

 periode. Dette forhold kan muligens bero derpaa, at bækken ved Gillebu 

 har været stridere og vandrikere end kilden \ed Leine. Imidlertid kan 

 aarsaken vel ogsaa ligge i en viss forskjellighet i sehe det kalkydende 

 substrat. Bækken ved Leine faar sin kalkgehalt fi-a moræneleret, og dette 

 er endda ikke uttomt. \'ed Gillebu derimot kan neppe det utxaskede dal- 



