go ROI.K NOKDIIAfiKN. M.-X. Kl. 



avsa'tniii,t;<i" Inis I'aima liaddi- il iioi;« I mi Id c re [)ræg. Og da <^^)vK.\ 

 gjcnfandt noget tilswarcndr i Kri-.lianial'<ll(t og fKsiitcn opdaget den nierke- 

 lige tempererte og rike il^v'//7//.s-fauna \(d Kristiania (1902) ved selve den 

 marine grænse, maatte man ii\ill<aarlig stiidsc 'Fi ;illf disse fænomener 

 stemte ytterst daailig mid del liillede som man indtil da hadde opgjort sig 

 av axsmcltningstidens natur. 



Paa den iiie side liadde man altsaa den tempererte Myfi/iis-fauna 

 {M. (■(/////s, Mya Intiicata, Macotim haltica, Saxicava pholadis, Balanits 

 crciialiis^) i 221 meters iioidc \ed Kristiania, paa den anden side den 

 yngste Po/i/a/K/ia-i'aunn i lik blomstring paa Komerike i et noget lavere 

 nivaa, som dog korrespondere)- med en ha\stand som gaar op mot den 

 marine grænse (som her forovrig er vanskelig at fiksere). 



Naar saa hertil kom at allerede Blvtt (1. c. 1892) mente at finde spor 

 i vore tjelddaler efter en 3ngrc bræfremrykning (efter den egentlige 

 avsmeltningstid), og Oven ved sine tidligere studier i det centrale Norge, 

 specielt Atnedalen, kom til det resultat, at store dalbræer her hadde be- 

 væget sig nedover dalforene efter selve storbræens ophor (1899 1. c), vil 

 man forstaa at det laa noksaa nær at forsøke paa at kombinere alle disse 

 fænomener. 



Dette har da Oven gjort. Han antar at der efter Romerikstadiet fulgte 

 en mildere periode, „Mytilits-nivaact , hvorunder bl. a. de rike banker ved 

 Kristiania i 221 m. hoide blev dannet. Under denne tid trak bræene sig 

 langt tilbake, men i hvor stor utstrækning indlandsisen avsmeltet, kan ikke 

 avgjøres med bestemthet. Oven antar videre at havet nu gik ind i Mjesen 

 helt op forbi Lillehammer. Denne periode paralelliseres med Blvtts „ark- 

 tiske" tid. 



Efter denne mildere periode fulgte atter en depression av klimatet 

 under „Portlaiidia-iiivaaets'^ tid. Bræene skjot fra det centrale Norge ned- 

 over hoveddalforene og helt ned til enden av de store indsjoer. Da hadde 

 havet allerede sunket noget. Bræene ploiet op lerlagene fra Mytiliis- 

 nivaaets tid, og disse blev indpresset i de store endemoræner foran Mjosen, 

 Hurdalsvandet o. s. v. Denne periode paralelliseres med Blytts „sub- 

 glaciale" tid. 



Forholdene ved Lillehammer synes at stemme godt med denne opfatning. 

 Allerede i 1895 omtaler nemlig Rekstad nogen merkelige avleiringer ved 

 Aaretta i km. syd for Lillehammer, ved N3'flot nær Losna o. fl. steder. Paa 

 den første lokalitet saaes en veritabel moræne op paa horisontale 

 sandlag av betydelig mægtighet (1895 1. c. p. 14). „Disse sand- 

 og lerlag maa rimeligvis være avsat under svingninger av bræstanden i 

 slutningen av den sidste istid." Det hele tyder paa „at mildere klima er 

 bleven fulgt av glaciale tilstande" (1. c. p. 14). Senere har overlærer Holme 

 iagttat lignende fine sand- og lerlag overleiret av glaciale avsætninger, til- 



' Flere av disse arter optrær i sydlige varieteter. 



