94 



ROLF NOKOHAGEN. M.-N. Kl. 



Ii;ii- i (Iciiiic (1(1 ;i\ ( 'iii(lbraii(l-.(l;iliii (i\ ciIkkN l iiii( l ic;^ii lil ;ii hræbcvægelsen 

 paa noget slid h.ir \a id i( ll( t dpovcr d.-ilforct, saaledcs som f. eks. i 

 Osterdalstraklciic '. 



II\i.s in;m nii akccplcrcr / 'nii/n//r///i-\nvaaQt som en egen avdeling 

 karakteriseit ved lokalglacialion i det centrale Norge, maa man anta at alle 

 disse morænerækker i dalen er sammenskjovet av de sidste bræer i disse 

 strøk under Pur//(i//ff/<i-/ih'(ia(is a vsl u tn i ngsfase, og at de markerer 

 temporære stilstande ellei- mindre fremrykninger under den sukcessive av- 

 smeltning. Ældre avleiringer er ogsaa tildels bevaret, men det er de sidste 

 bræer som har sat de tydeligste merker efter sig. 



Anerkjender man derimot ikke /^ort/aridia-n'ivaaet som nogen egen 

 periode, blir morænerækkene at henføre til selve indlands-isrestens av- 

 smeltningstid. Av morænenes placering og skuringsmerkene fremgaar det 

 da at der her har været nedgaaende dalbræer fra isskillet nær landets 

 hoideakse og ingen pølseformet isrest over stroket Fron — Øier. 



Da jeg selv ikke har arbeidet med disse trng, skal jeg her bare nøie 

 mig med denne orientering i problemstillingen^. 



I indledningen omtalte jeg de merkelige moræneavleiringer som op- 

 bygger Leinebakkene i Kvam. Disse har som nævnt engang sikkert fyldt 

 op hele den nedre del av Veiklas nuværende dalføre, idet der anstaar 

 rester av fyldningen ogsaa paa elvens østside. Den har sandsynlig\'is 

 gravet sig ned gjennem disse og flyttet sig vestover. Moræneleren indeholder 

 talrike blokker, fleresteds i tætpakkede lag (skyldes ogsaa rasl. For om 

 mulig at komme paa spor efter isbræens bevægelsesretning, medtok jeg en 

 del bergartsprøver, som professor J. Schetelig har været saa elskværdig 

 at undersøke. Det viste sig at være forskjellige spar agm i ttN'per, 

 kalks andsten er, fylliter, desuten saaes blokker av en grov, rød 

 i egn eis. Alle disse bergarter angives av Bjørlykke for traktene 

 nord og delvis nordost for Leine; den kalkrike morænelere forutsætter 

 kalkholdige bergarter, og saadanne optrær ogsaa i nærheten. Oiegneis an- 

 staar i foten av den lille top Gnedden nord for Leine og i Formokampen 

 nord for Otta (Bjorlykke 1905 1. cl. 



Ved Kolloen nær Sjoa og Sandbovangen (fig. 30) litt høiere oppe i dalen 

 findes der store endemoræner, beskrevet av Rekstad, og disse angir en bræ- 

 bevægelse NV — SO (ut Hedalen og Ottadalen). Morænemassene ved Leine 

 er ældre og vistnok avsat av en bræ fra nord — nordvest; men om dette 

 har været hovedbræen fra Ottadalen, som har presset sig sydøstover 



' En unciersokelse av blokkene i de tindre moræneavleiringer paa de ste(der hvor man 

 har intramorænale san(d- eller lerlag (cfr. ovenfor), maa kunne gi oplysninger om man 

 her nogen gang har hat blokketl^-tning opover (dalforet. (Cfr. Frödins utredning av 

 Frösöfyndet. Geol. Foren. Förh. B. 38. 1916). 



2 Jeg har her ikke omtalt Dovretraktens bræsjo og de omdisputerte sete-dannelser aller 

 overst i dalen. Tidsbestemmelsen vil her ogsaa avhænge av det standpunkt man ind- 

 tar til Por/laiidia-nWaaet. 



