gS ROLF NORDKAGKN. M.-N. Kl. 



fæstelsc av arktiske plaiili IiiikI i (I linit'jcldsoinraadc cr forljiiiulct med ad- 

 skillige vanskclighetcr. Smiiiis tolkniiii; virker dog meget tiltalende, og 

 det maa vel nu betragtes som fastslaat at der har gaat en overordentlig 

 vigtig indvandringsstrøm av fjeldplanter fra Norge i vest og østover ind i 

 det centralsvenske luiifjeldsomraade. 1 <!( Itiindlag som S.Mnn har analysert, 

 fandtes der ikke spor av pollen hverken av bjerk eller furu. Dette stemmer 

 med den av Andf.rsson og Bir(;ek fremsatte anskuelse (1912 1. c. p. 142): 

 „Vi anse det således sannolikast atl tallskog icke funnits eller atminstone 

 icke spelat nagon roll waster diu isdelaren sa länge nagon afsevärd inlands- 

 isrest ännu kvarlag." Andersson antar ogsaa at bjerkeregionens arter 

 senere vandret den samme vci østover ind i Sverige fra Norge i de an- 

 gjældende trakter (1912 1. c. p. 141). Dette forutsætter med bestemthet en 

 „bjerk-asp-periode" ialfald i visse deler av Norge (nordvestlige og centrale 

 del) et punkt av stor vigtighet, som vi senere kommer tilbake til. 



De mange interessante fund som Holmüok, Kekstad og Kolderup 

 har gjort paa Vestlandet, viser at ogsaa her har en rent arktisk vegetation 

 holdt til langs isranden under avsmeltningstiden; men tidfæstelsen i forhold 

 til bestemte avsmeltningsstadier er her meget vanskelig. 



Th. c. E. Fries har i sit interessante arbeide fra det nordlige Sverige 

 (i 9 1 3) trukket frem en række nye plantegeografiske fakta som taler til 

 gunst for en „overvintrende Mecklenburgo-glacial flora" paa visse stræk- 

 ninger i Norge (cfr. hans inddeling av ijeldplantene i bicentriske arter, 

 vestarktiske arter o. s. v. 191 3 1. c. p. 330). „Ob das eisfreie Land eben 

 an der Küste gelegen war, lasse ich dahingestellt sein. Es sprechen in- 

 dessen gewisse pflanzengeographische Verhältnisse dafür daß? die eisfreien 

 Nunatakken nicht an der Küste sondern weiter in das Land hinein gelegen 

 waren" (1. c. p. 315K 



Jeg hadde sidste sommer anledning til at gjore nogen iagttagelser fra 

 et av de omraader i det nordlige. Norge, hvor baade Feries og Tengwall 

 tænker sig at der har været overvintrende Mecklenburgo-glaciale plante- 

 kolonier, nemlig i stroket Saltdalen — Sulitjelma. Jeg vil her benytte an- 

 ledningen til at nævne litt om forholdene i disse strok; de er nemlig ad- 

 skillig mere problematiske end vistnok mange har tænkt sig. 



Jeg skal her kun opholde mig \ed forekomsten av Carex scirpoidea 

 og Saxifraga Aizooii, to aiter som baade av Fries og Tengwall regnes 

 med til de interglaciale overvintrere. 



Carex scirpoidea har sine eneste europæiske voksesteder ved Solvaag- 

 tind i Junkersdalen (Dyring 1900 1. c. p. 277). Den vokser her over en 

 kortere strækning paa fjeldets S3'destlige side i 760 m. hoide omtrent 150 m. 

 over skoggrænsen. 1 191 6 blev arten ogsaa fundet paa vestsiden av Sol- 

 vaagtind paa skraaningen av fjeldet Trækta av Dr. E. Hayrén (Finlandias 

 Årsbok 1919 p. 57). Dette lave fjeld (912 m.) danner den vestligste be- 

 grænsning av Solvaagtinds skraaning mot Saltdalen. Det nve findested 

 ligger 435 km. fjernet fra det ældste kjendte. 



