KOM" Noi<i)HAf;i:.N. M.-N. Kl. 



samme moment til si mi jeg omtaite l'or Carrx scir/x/if/ca, ncmlij^ ^^^^ii' 

 grænsen nndei" varmetiden. 



Ilvei'ken paa de anjijældende deler av Rcsnevarre eller lialvandsryKf^on 

 kan der ha x'okset virkelig skog under varmetiden, som kan ha utkonkur- 

 reret tjeldplantene paa stedet (f. eks. ved beskygningl. \'i har her kanske 

 en av aarsakene til at Bahandsi-yggen ogsaa ellers rummer saa mange 

 sjeldenheter. 



Men h\'orlra er da Snxi/'rnj^ti ylizoon kommet? Typiske nunatakformer 

 (Turmskulptur, Knqüist 1918 1. r.) tindes ikke i nærheten, og partiet syd for 

 Balvand (Ai-galadei Salefjeldet o. s. v.) synes at ha været et bræcentrum. 

 Planten forekommer heller ikke i store heider. Man maa vistnok anta, at 

 den har fulgt elter isen da denne trak sig tilbake fra Skjærstadtjorden og 

 indover landet, og at den oprindelig hadde et videre utbredelsesfelt end 

 nu. Dens nuværende isolerte forekomst er oiensynlig betinget av vokse- 

 stedenes eiendommelige natur. 



Baade for Carrx scirpoidca og Saxifrai^a Aizooii er spørsmaalet om 

 „overvintring under den sidste istid" ikke saa kurant som man kanske til 

 en begyndelse skulde tro. Ovenstaaende utredning viser hvor uhyre van- 

 skelig det er av en plantearts mere eller mindre isolerte Ibrekomst i nutiden 

 at trække slutninger bakover i tiden. Det nuværende alpine utbredelsesfelt 

 er nemlig bestemt eller saa at si resultanten av en række faktorer, forst 

 og fremst: i) plantens utbredelsesfelt før den postglaciale varmetid, 2) ind- 

 skrænkninger og utdoen under den høiereliggende skoggrænses tid, 3 1 even- 

 tuelle nyere spredninger efter det klimatomslag som rykket skoggrænsene 

 ned til sit nuværende leie, og som følgelig utvidet regio alpina. 



Jeg har her villet omtale disse fænomener fordi slagord som „nunatak- 

 kolonier" og „isfri kystrand" i de senere aar stadig dukker op i litteraturen, 

 men uten at vi er rykket problemene nærmere ind paa livet. Special- 

 undersøkelser mangler nemlig totalt. Og det nytter efter min mening 

 ikke længer bare at ræsonnere mere eller mindre abstrakt over disse pro- 

 blemer; ialfald kommer vi ikke videre ad den vei. 



I likhet med Hansen (1904) og Wille (1905) antar Fries at en del 

 av den skandinaviske fjeldflora er indvandret fra øst i senglacial tid'; des- 

 uten regner han med en indvandring fra syd. 



Tengwall har fæstet opmerksomheten bl. a. \ed Kobrcsia bipartita, 

 Pedicttlaris Orden', Caiiipainila barbata, Geiitiana piirpiirra og Ranimculits 

 platauifoliits, som han kalder sydlige fj eld pi an t e r-. For disse antar 

 han en sydlig indvandringsvei; men da de ikke har formaadd at sprede 



1 Fries fordeler imidlertid de pstlige indvandrere paa flere grupper ifjeldarter, bjerk- 0£ 

 naaleskogarter). Hans inddeling er saaledes en anden end de nævnte forfatteres os 

 problemstillingen mere specialisert. 



2 Til disse slutter Nipritclla in's'rci sig. 



