ig2I.No. 9- KALKTUFSTUDIER I Gl'DBRAXDSDALEN. I05 



strok, under Por//ci'//c//VMii\aaets nye brætremrykning. Vi ser altsaa at ogsaa 

 paa dette punkt er spørsmaalet om Mytilus- og Po li /au di a -niv aa.ets natur 

 og specielt disse perioders klimatologiske valor av indgripende betydning. 



Det bor efter ovenstaaende utredning ikke virke særlig overraskende 

 naar \i i bunden av Gudbrandsdalens kalktufter ikke finder rester av 

 arktisk-alpine planter. Imidlertid har der i den forste tid efter isens ende- 

 lige avsmeltning i disse strok ikke været gunstige betingelser for kalktuf- 

 dannelse. Som tidligere omtalt viser baade Leine- og Gillebutuften at den 

 første tid efter isens forsvinden har \-æret meget kontinental, kanske arid. 

 Og den forste flora og vegetation har derfor ikke efterlatt sig noget spor 

 i tuftene. Det kan for den saks skyld godt ha været tjeldplanter, det kan 

 ogsaa ha været en mere blandet vegetation. \'i vet heller ikke hvor længe 

 dette tidsrum, som er indhyllet i morke, har varet. 



III. Gudbrandsdalens kalktufPer og Blytts teori. 



Blytt tok kalktuffene til indtægt for sin bekjendte teori om de veks- 

 lende tørre og fugtige perioder efter den sidste istid (1876), ja han be- 

 tragtet dem som vigtige støttepunkter for sin teori. 



Om denne har stridens bølger altid gaat meget hoit. Man har kritisert 

 Blytts torvmyr undersøkels er, og med en viss berettigelse, idet de 

 ikke tilfredsstiller nutidens krav. Men saa hadde Blytt heller ikke det 

 erfaringsgrundlag at bygge paa som senere forskere. — Blytts teori frem- 

 stilles ogsaa undertiden i litteraturen som et slags „skema", som vel i sin 

 tid hadde heuristisk betydning, men som nu forlængst har passert henover 

 tidens slipesten. Imidlertid vil enhver der ser objekti\-t paa forholdene, 

 maatte indrømme at dette ikke er tilfældet. Den av Blytt hævdede op- 

 fatning er modificert paa mange maater; en hel del av hans meninger har 

 tiden ogsaa visket ut. Men studerer man opmerksomt moderne skandinavisk 

 kvartærgeologisk litteratur, skinner Blytts teori igjennem paa en række 

 punkter. 



Dette gjælder saaledes læren om s t u b b e 1 a g e n e i t o r \- m y r e n e. 

 Ved n^'ere svenske, danske og norske (Holmsex 19 i 9 og 1920 1. c.) under- 

 søkeiser har det vist sig at ialfald det yngste av Blytts stubbelag har 

 generel betydning i Skandinaviens myrer. Under den hydrofile „yngre 

 Sphagnumtorv" optrær en markert „uttørringshorisont", som oftest i form 

 av et stubbelag, hvis tilstedeværelse ikke kan forklares paa anden maate end 

 ved den antagelse, at der dengang laget blev dannet, fremhersket et tørt 

 klimat, saaledes som Blytt antok. Disse to 3'ngste lag i myrene benævnes 

 nu almindelie: den s ub a 1 1 an t i s k e torv oq den subboreale uttork- 



