I06 ROI.K NOKIMIAGKN. M.-N. Kl. 



n i n ,i(sh O r i SO n t '. Dctti- fænomen (fl(;n siihatlantisk-subboreale kontakt) 

 er lin b(ski-(\(l Ira saa inanj^c lokaliteter at man ingen grund har til at 

 l)( t\ile dets generelle karakter. (CtV. Bi.vtt.s, Sf.rna.nders, von Post's og 

 deres elevers arbeider, jicssrcNS nye studier i Danmark, IIoi.msens i Norge). 

 Under det subboi-eale stubbelag optrær der i myrene gjennemgaaende 

 sterkt hydrolile tor\(lannelser, som av de forskere der akcepterer Bi.vtt- 

 Sern ANDERS opfatning, benævnes „atlantisk torv". Og under denne kommer 

 i mange tilfælder attei- et avbrud, „det boréale stubbelag", som forovrig 

 ikke synes at være saa sterkt niarkert som det sul>boreale (\'o.\ Post i 918 

 1. c, Jessen 1920). Disse fire hovedled i torvmyrenes opbygning (oven- 

 fra nedad): 



subatlantisk torv, 



subborealt uttoi-kningslag, 



atlantisk torv, 



borealt uttorkningslag, 



gjenfinder man i alle de nyeste oversigter inden skandinavisk torvmyr- 

 litteratur. Svenske forskere har ogsaa trukket frem en mængde andre 

 lakta (bl. a. hydrografiske studier o\-er avlopslose sjøer i boreal og sub- 

 boreal tid^) som bekræiter ovennævnte periodiske vekslinger. 



Hvad der ligger under det boréale lag, er derimot meget omdisputert. 

 Blytt antok oprindelig at der her fandtes et „subarktisk torvlag" ; senere 

 paastod han til og med at der under dette torvlag atter fandtes et ældre 

 stubbelag (i de myrer som laa holest over havet), og han forandret da 

 terminologien derhen, at torvlaget kaldtes „infraborealt" og stubbelaget 

 „subarktisk" (sensu stricto). Imidlertid er det paafaldende, at ingen av de 

 forskere som i nyere tid har arbeidet med torvmyrene, tydelig har gjen- 

 fundet disse to horisonter. De „præboreale" lag er forovrig lite bearbeidet 

 (cfr. Sernanders uttalelser 1916 p. 136 — 138); men hvis forholdene hadde 

 været saa markerte som Blytt mente, vilde disse lag utvilsomt ogsaa faat 

 sin rette plads i den kvartærgeologiske oversigt. De fleste palæobotanikere 

 synes vistnok at helde til samme anskuelse som Sernander, nemlig at be- 

 tegnelsen „subarktisk" bor anvendes om alt det som er ældre end det 

 boréale lag (altsaa Blytts oprindelige betegnelse), og at dette navn kun 

 er et uttryk for mere eller mindre usikre fysiografiske forhold („glidende 

 utviklingsmomenter"). 



Allerede Blytt forsokte at faa istand en korrelation mellem tor\-myr- 

 forskningens resultater og de marine n i vaaforandri nger i post- 

 arktisk tid; dog hadde han et hoist utilstrækkelig materiale at bygge paa 

 (1882 1. c. p. 8). 



' Webkrs „grænsehorisont" (1910 1. cl, som udmerker Nordtysklands mjTcr. 

 2 Sernander 1910 (uttorlig litteraturfortegnelse) p. 205, 213 — 214. 



