1921. No. 9. 



KALKTUFSTL'DIER I GmiiRANDSDALEX. 



faldende. Man har her tydelig 

 ansatser til en klimavekslings- 

 teori, selv om periodene ikke 

 blir helt synkrone med andre 



forfatteres. 





STBMDCDNAS 

 vrŒTATIOM 



UP 



SUB- 

 ATLANTISK 



SVÂMSAND 



SUB- 

 BOnCAL 



TAT Turr 



ATLANTISK 



HASTIGT BILDAD 

 LOS TUFF 



Gaar vi derefter over til 

 kalktufs tu diet i norden, 

 saa har det ogsaa bragt en 

 lang række stratigrafiske og 

 plantegeografiske eiendomme- 

 ligheter for dagen, som \iser 

 at forholdene efter den sidste 

 istid ikke har været helt enkle. 



Efter Blytts avhandling 

 i 1892, som maa siges at være 

 klassisk inden denne forsk- 

 ningsgren, er der specielt fra 

 svensk side kommet en lang 

 række monografiske arbeider 

 over svenske tufter (Hulth, 

 KuRCK, Sernander, Halle, 

 Kjellmark o. fl.). Av disse 

 er kanske Skultorptuffen 

 i Västergötland den som for- 

 tjener störst opmerksomhet, 

 da den gir det mest sammen- 

 hængende og uforstyrrede 

 billede av utviklingshistorien. 

 Benestadtuffen i Skaane 

 er ogsaa uhyre interessant 

 og teoretisk betydningsfuld. 

 Om J e m 1 1 a n d s tuffer maa 

 man nærmest si at de strati- 

 grafiske forhold der er mere 

 problematiske og vanskeligere 

 at tolke. 



Det av Blytt for Gudbrandsdalens tufter paaviste fænomen, at avsæt- 

 ningen ikke har paagaat kontinuerlig, men intermitterende, har senere 

 vist sig at ha nærsagt generel betydning. Saaledes konstaterte Hulth for 

 Skultorptuften 2 markerte avbrud, karakterisért \ed optræden av humus- 

 rænder i tuften eller t3'delige forxitringsfænomener. Hulth fandt 3 tyde- 

 lige tutdannende perioder og 2 uttørkningshorisonter, og det laa da nær 



~ai 



SUS- 

 ARKTISK 



AMBLVSTECIUM-Turr 



OCH blcke: 





ISSJOBILDNINCAR OCH MORAN 



^o OqO 



Fig. 35. Skultorptuffen. (Sernander 1916). 



