ri2 ROLF NOKDHAGF.N. M.-N. Kl. 



at p;iial(lliscrc disse imd de a\ Hi.nti o^ Skknanokk antattc klimatiske 

 cpokir (III I. Ill 1899 I.C.I. y\t saagodtsoiii IhIc den jjostarktiske tid var 

 rcpi-æscnlcit i Skiiltoi ppmlilct (Hg. 35), frcnigik av floraens gradvise for- 

 andringei-; seU- ikke de arktiske elementer manglet i bunden. Av Kl'RCKS 

 (1901) og senere Sernanders studier (1916 I.e.) I'remgaar det at ogsaa 

 Benestadliifteii har 2 avbrud; men |)aa grund a\- en f)mfattende eksploitering 

 av denne kalkforekomsts mre del, tr de yngre lag, som indeholder det 

 yngste („subboreale" ) avbrud, fjernet o\'er næsten hele omraadet og der- 

 for \anskelig tilgjængelige (efV. dng profilet fra Skvattem<)llan, Sernander 

 1916 1. c. p. 160). — Endelig har vi Maeles arbeide over den floristisk 

 høist interessante Botarfve-tuf paa Godand (1906 1. c), som foruten en del 

 smaa lokale avbrud viser én markert muldstripe gjennem hele tuflen. Da 

 findestedet har ligget under hav til langt ut i den postglaciale varmetid, 

 burde man her ogsaa a priori \'ente at finde bare ett distinkt avbrud, idet 

 nemlig ældi^e lag svarende til o\ennævnte tuffers undre deler, ikke har 

 kunnet komme til utxikling paa stedet. Ogsaa fra andre deler av Sverige 

 er der beskrevet mindre kalktuffer med humusrænder. 



Av nærværende avhandling \'il det ogsaa fremgaa at Gud brands- 

 dale ns tuffer, saaledes som vi nu kjender dem ved Ovexs og Holmes 

 samt undertegnedes nye undersøkeiser, taler et meget bestemt sprog og 

 stemmer godt overens med de resultater som svenske kalktufforskere er 

 kommet til. 



ja, undertegnedes studier over Leinetuften har til og med git det for- 

 bløffende resultat, at denne stemmer meget bedre med klimavekslingslæren 

 end Blytt selv ante. 



Blytt var selv til en begyndelse meget i t\il om hvorledes Leine- 

 tuffen burde tolkes. 1 sin forste beskrivelse (Naturen 1891) tolker han 

 f ur u tuffen som synkron med det yngste torv I ag i myrene (sub- 

 atlantisk). Dryastuffen blev da subboreal og birketuffen samtidig med det 

 næstyngste torvlag, altsaa atlantisk: 



Furutuf — subatlantisk 



Dryastuf og kalkler — subboreal 



Birketuf — atlantisk. 



Imidlertid bragte kalktuffen ved Nedre Dal ham bort fra denne tolkning; 

 han ansaa det nemlig høist usandsynlig at en birketuf a\- subalpint præg 

 paa saa lavt nivaa som Nedre Dal kunde skrive sig fra en saa ung periode 

 som den atlantiske, der tvertom, efter andre undersokelser at dømme, syntes 

 at ha været varmere end nutiden. Blytt forkaster derfor den første 

 forklaring og hævder at tufiagene maa \-ære ældre (1892). Den nye kor- 

 relation blev da: 



Furutuf — atlantisk 

 Dryastuf — boreal 

 Birketuf — infraboreal. 



