I92T. Xo. 9. KALKTL'FSTUDIER I GUDBRAXDSDALEX. IT3 



Imidlertid maa dette siges at \-ære en temmelig dristig tolkning; for 

 konsekvensen av det hele blir at der i Gudbrandsdalen ikke har været 

 nogen tufdannelse under den sidste av Blvtts fugtige perioder, den sub- 

 atlantiske tid. Med andre ord: To r\- m y renes subatlantiske torv- 

 lag og subboreale uttorkningshorisont, som jo netop har 

 vist sig at være de mest generelle, skulde altsaa ikke ha 

 nogen ækvivalent i Gudbrandsdalens tu i' fe r. 



At Blvtt selv har undret sig over forholdet, fremgaar tydelig av det 

 eiterte arbeide. Han skriver nemlig (1. c. p. 23): „Man maa jo ogsaa let 

 tænke sig at kalkgehalten i grunden kan uttømmes saa at de senere fugtige 

 tider kan gaa hen uten tufdannelse. Ja da vi ved Nedre Dal saa at furu- 

 tufl'en laa ved siden av birketuffen og ikke over den, er endog den 

 mulighet forhaanden, at yngre tuflag kan findes baade ved 

 Nedre Dal og Leine^ ihvorvel jeg anser dette for lite rimelig." 



Omtrent 30 aar efter at disse uttalelser fremkom, h'kkedes det imid- 

 lertid undertegnede ved Leine virkelig at fremfinde et yngre tuflag \Alim$- 

 înffcii\, som hviler diskordant paa furutuffen. Og vi kan nu med be- 

 stemthet si at den subboreale uttorkningshorisont og det 

 subatlantiske torxTag har sin fuldstændige stratigrafi ske 

 mots varig h et inden Leinetuffen. 



Denne kalktuf tvinger os nu simpelthen ind i Blvtts tankegang: 

 Alnus-tuf — subatlantisk 

 Forvitring og diskordans — subboreal 

 Furutuf — atlantisk 



Xerofil Dryasmatte og diskordans — boreal 

 Bladtuf og mosetuf — subarktisk li videste forstand). 



Som jeg før har nævnt, bygger Alnus-tuffen paa en udmerket maate bro 

 over til nutidsforholden e, hvilket ogsaa befæster ovenstaaende kor- 

 relation. 



Jeg var selv oprindelig temmelig skeptisk overfor Blvtts tolkning av 

 tufliene, idet jeg nemlig i likhet med mange andre fandt hele dette indvik- 

 lede system av perioder en smule usandsynlig. Og jeg fandt ogsaa det 

 fænomen, at de to sidste perioder, som andre steder i Skandinavien er de 

 mest markerte, skulde ha gaat sporløst hen over dalens tufter, noget 

 mystisk. Men naar man saa en vakker dag finder netop det som Blvtt 

 savnet, men hvis tilstedeværelse han i grunden har forutsagt, er dette altfor 

 paafaldende til at bero paa nogen tilfældighet. 



Naar man videre ser hen til at nøiagtig de samme perioder og av- 

 brud synes at komme igjen i Gillebu — Ting\-oldprofilene (Øven 1920I 

 tavleiringene fra den sidste periode dog i en noget modificert, men ut- 

 præget form I, maa man uvilkaarlig studse. I likhet med Skultorp og Bene- 



' Uthævet her. 



Vid.-Selsk. Skr. L M.-N. Kl. 1921. Xo. 9. 



