Il6 KOI.I- .NOKDIIAf.KN. M.-X. Kl. 



„Del tonic kiinna starkl itVagasättas om ej kaiktufïenia.s i tiden uppen- 

 hai'ligen skarpt lokalisci adc frirckonist, kan ställa.s i samband med den stora- 

 mängd gi"iinfl\att< n som tillfördes dessa kalktrakter just i samband med isens 

 aismaltning. TiilTbildningen skulle, om ofvan framkastade möj- 



lighet visar sig riktig, ickc statt i samband med nagon „vat" period, som 

 fiera forskare fcH-modat, utaii med afrinningen af den sista delen af den i 

 inlandsisen under artusenden magasinerade nederbcirden" (I.e. p. 144 — 1451. 

 Om jemtlands tuffer uttaler forfatterne senere: „Enligt här häfdade upp- 

 fatning skulle de egentliga kalktufferna till alldeles öfvervägande del bildats 

 under nàgra arhnndradcn alldeles \id tiden for de sista isresternas defini- 

 tiva afsmaltning." Leine og Nedre Dal „ligga i ungefar samma läge till 

 dessa trakters isdelare, som de jämtländska tufferna (fig. 20) och ha en i 

 alla detal jei- fullstäiidigt mots\arande flora" (1. c. [). 145 1, og forfatterne synes 

 at ville utstrække den samme forklaring til ogsaa at gjælde disse norske 

 tuiforekomster. 



Av redegiorelsen i nærværende arbeide vil det imidlertid fremgaa a t 

 t u f d a n n e 1 s e n i G u d b r a n d s d a 1 e n slet ikke h a i" b e g \' n d t i til- 

 slutning til i s a v s m e 1 1 n i n g e n , men forst senere. Der er et 

 markert og eiendommelig interval imellem, som antageligvis ikke har været 

 helt kortvarig. Den av Andersson og Birger hævdede opfatning maa alt- 

 saa forkastes. Desuten er baade Leine- og Gillebu — Tingvold-avleiringene 

 saa avvekslende og indviklede, at det bare av den grund er en umulighet 

 at anta at altsammen er dannet i løpet av nogen aarhundreder, ved den 

 tid da de sidste isrester avsmeltet. Paa forfatternes kartskisse (fig. 20 1. c. 

 p. 138), hvor isskillet og kalktuflokalitetene er indlagt, er isskillet over det 

 østenfjeldske Norge ogsaa indtegnet feilagtig; det er placert like nord for 

 Nedre Dal, passerer altsaa ret over Gillebu i Oier herred. Og Leine er 

 anbragt et godt stykke nordvest for isskillet, hvilket altsammen ikke 

 stemmer med de faktiske forhold, saaledes som disse for længe siden er 

 klarlagt av Rekstad og Oye\. Isskillet laa nemlig flere mil hoiere oppe i 

 dalen end Leine, saaledes som jeg for har omtalt. 



Da Gudbrandsdalen i nudden har et utpræget kontinentalt klimat, sam- 

 menlignet med andre deler av \ort land, er det forbundet med adskillig 

 risiko at ville generalisere den kontinentale periode h\orom tuftenes under- 

 lag bærer vidnesbyrd. Fordi om forholdene \ar ekstreme oppe i dalen, 

 behøver dette ikke at ha været tilfældet andre steder i landet. 



Da Oyens Littorijia-iiivaa repræsenterer den første tid efter isens 

 endelige avsmeltning, og udmerker sig ved svak akkumulation og typisk 

 skjælbankedannelse baade i Kristiania- og Trondhjemsfeltet, betragter Oven 

 forvitringshorisonten i bunden a\- kalktuftene som et hermed o\-erensstem- 

 mende og synkront fænomen, med andre ord: perioden skal ifølge Oven 

 allikevel ha været av generel natur (1920 1. c. p. 335). 



Hvorledes Gudbrandsdalens plantexekst var beskaften i den allerførste 

 tid efter isens forsvinden, er uvisst. Da kildene begyndte at springe frem 



