ig2I.No.9- KALKTUFSTUDIER I GUDBRAXDSDALEX. 133 



vorderen Terasse des Nan-schan (unter dem 40*^ n. Br.) wächst, sich außer- 

 ordenthch von einander unterscheiden; dort findet er sich in der ausge- 

 sprochensten maritimen, hier dagegen in der kontinentalsten Lage. Es scheint 

 daß der Standort, den der Sanddorn bevorzugt, am ehesten seine eigen^ 

 tümliche \'erbreitung erklären könnte. Ich habe Eingangs bemerkt, dafa es 

 die Meeresküsten und die Ufer der Gebirgsbäche hauptsächlich sind an 

 denen dieser Strauch sich ansiedelt. Die geringe Entwicklung der Meeres- 

 küsten im europäischen Rufaland (abstrahirt von dem klimatisch für den 

 Sanddorn unzugänglichen Küsten des Eismeeres, desgl. des Weissen 

 Meeres), so wie die fast vollständige Abwesenheit von Gebirgen auf dem 

 kolossalen Räume, den die russische Tiefebene einnimmt, — diese beiden 

 Factoren dürften hauptsächlich das Fehlen des Sanddornes auf der letzteren 

 bedingen." Pal:^igrexs undersokelser paa Aland bekræfter fuldt ut hvilken 

 betvdning voksestedet og specielt konkurrenceforholdene har for 

 Hippophacs^. Den taaler til en vi.ss grad saltbund bedre end andre trær 

 og busker, og langs den Bottniske Bugt, hvor der paagaar landhævning i 

 nutiden og nyt land stadig dukker op, har den udmerkede betingelser, idet 

 ingen andre vedplanter formaar at utkonkurrere den. Paa de længst fra 

 strandlinjen liggende lokaliteter (de ældste) dor den efterhaanden ut og for- 

 trænges av andre planter. I Uppland indtar den ogsaa et smalt spatium 

 paa strandkantene, mellem den uroligste del av stranden (med koloniartet 

 vegetation) og strandkrattene av or længer inde (Serxander 1905 1. cl. 

 I det hele tat er der nu gjort saa mange iagttagelser i sakens anledning 

 at man kan slaa fast folgende: 



1. Hippophaës er indenfor temmelig vide grænser klimatologisk indifferent 

 (baade hvad temperatur og nedbor angaar). 



2. Planten optrær nu kun paa lysaapne voksesteder, hvis natur er saadan 

 at en sluttet vegetation specielt av trær og busker er utelukket (stenet 

 strand, flyvesand o. 1. ved kystene; rasmarker. sandige elvebredder etc. 

 i indlandet). 



3. Desuten er Hippopliars noget kalkyndende. 



ØvEx har i flere av sine nyere skrifter omtalt Hippophaës^ og polemi- 

 serer her sterkt mot en række svenske forfattere som har ytret sig i an- 

 ledning av Hippop/iaës-pToh\emet. Han konkluderer selv med den bestemte 

 mening, at plantens utbredelse, fremrykning og tilbakegang styres av kli- 

 matologiske lover, og henforer dens indvandringstid til sit /'/?o/(fr5-nivaa. 



• Cfr. Nathorsts uttalelser 1886 1. c. I september 1921 har jeg hat anledning til at 

 iagtta Hippophaës paa utallige steder i Alperne, og mine erfaringer bekræfter fuld- 

 stændig ovennævnte tolkning. — Servettaz S3'nes i sin monografi over Elaeagiiaceae 

 (1909 1. cl tildels at ha misforstaat Hippophaës' økologi; han hævder at naar planten 

 formaar at spre sig til lokaliteter utenfor fugtige elvebredder, saa er det altid til 

 kalkfattige voksesteder. Dette er fuldstændig misvisende, likeledes paastanden om at 

 planten foretrækker fugtig bund (cfr. Siegrist 1. c. p. 122). 



2 Videnskapsselskapets Skrifter og Svensk Bot. Tidskrift op. cit. 



