138 ROLF NOKDIIAGKN. M.-N. Kl. 



for Klingen langs vcicn (M. N. H1..I, Kvam: Slfirurcri (Nok.man HctIj. Kri.st,). Ringcbu: 

 ved Laag(;n nedenfor Randkiev bro (lercslcds i mængde (Kaalaas); Klstad paa den anden 

 side av elven like overfor gaarden (Ørsanden if. A. Hlvttj. Den vokser lier „ved foten av 

 l)ergenc paa skyggefulde miildete steder blandt raatne omstyrtede stammer ogsaa paa 

 græsbund i sclskap med subarktiske planter sansom Palypodhim Phegopteris, Stellaria 

 ncinontiii, Acoiiititiii, Cnaiiiitin siliuitiriiiii, liniuiiictihi-i <ic<;i- <.ti-." (haandskrcvne notiser 

 av A. Bl. i HI. N. FL). — Mangler i det ovrige Europa. 



2. Cystopteris siidcticn : Rusland: Nowgorod (Hermann 1. c). Desuten i Karpaterne. Norge: 

 \r(l V'instraolven i CaKlbrandsdahn rit o\-,rf()i- l\i)ngsli, i fiype vanskelig tilgjængelige 

 klofter i selskap med ('vs/n/i/cn's iiion/niia og Ciiiiia pendula (Kaalaas 1897). 



3. jUrngi'>ir Sibirien: Kiiiiaiid Rusland; Onega-Karelen og Nowgorod og i lerkeskog i 

 Onegadalen (Hermann 1. c, Wille 1. c. p. 251). Nord- og Mellemrusland, Ural, Sibirien, 

 Mongoliet, Turkestan. Paa begge sider av sjoen Losna i Gudbrandsdalen (ved grænsen 

 mellem Øicr og Ringebu herreder), jiaa østsiden mellem gaardene Enge og Vedum, 

 paa vestsiden ved Huglicn og vod Rugakersætrene (op til over 900 m. o. h. Wille 

 1. c. p. 243). 



Alle tre arter er av subarkti.sk type og viser en ganske iVappant over- 

 en.ssternmelse hvad utbredelsen angaar. \'i har her kanske en av de 

 største gaader som vor flora gjemmer. Da alle tre er urteagtige 

 eller ialfald visner ned som urter, er chancene for at finde fo.ssile rester av 

 dem uhyre smaa. Men et eneste fossilfund kan her si det avgjorende ord. 

 For Atrageiic siltiriai's vedkommende har Wille (191 7 1. c.) fremsat den 

 anskuelse, at den er indkommet til Gudbrandsdalen ved tilfældig spredning 

 i nyere tid, hvilket er meget \'el tænkelig, hnidlertid mener jeg ogsaa de 

 to andre arter maa tages med i ræsonnementet, og med henblik paa Hip- 

 pQphMS og dens utdoen over hele Centralskandinavien, maa man indromme, 

 at der her foreligger muligheter for at ovennæ\'nte arter, som nærmest er 

 av subarktisk type, ogsaa kan ha hat en kompliceret historie i det lange 

 tidsrum som ligger mellem isens foi'svinden og nutiden. Men opfatningen 

 paa dette punkt maa selvfølgelig bli subjektiv; noget videnskabelig bevis 

 kan man jo ikke levere. 



C. Den atlantiske tid. 



Denne periode har i Gudbrandsdalen udmerket sig \ed tætte furu- 

 skoger. Antageligvis har sydlige lovtrær spillet en viss rolle ialfald i 

 dalens nedre del paa gunstige lokaliteter (hassel, aim, muligens lindM. Av 

 hasselnøttfund i torvmyrer vet vi at Coryhls Avellaiia har hat en noget større 

 utbredelse under den postglaciale varmetid i dalens sydlige del (cfr. Holm- 

 boe 1903). ^ 7/;///s-poUen, som det har lykkedes mig at paavise i smaa mængder 

 i furutuffen ved Gillebu, er meget interessant, men gehalten er altfor ube- 

 tydelig til at kunne tillægges nogen større betydning. 



Fundet av Tofxeldia palustris i den atlantiske tuf \ed Leine \iser at 

 enkelte fjeldplanter ogsaa und(^r denne periode har hat tilhold i Leine- 



' Uliniis iiioiitana har nu sin nordgrænse i Faaberg. Gaardsnavnet Ahne i S. Fron viser 

 ifolge A. M. Hansen i 19 i 4 1. c.) at den er i tilbakegang. Acer plafmtoides gaar til 

 Faavang, Corvliis og Tilici til Ringebu, men er meget sparsomme i sin optræden. 



