192 1. So. 12. HIPPOPHAËS RHAMNOIDES L. 



herigjennem fremhæver: „det är möjligt, att Hippophaë på detta satt ut- 

 rotats utmed södra Sveriges Östersjökust under Ancylus- och Littorina- 

 transgressionerna" (1. c. pag. 43). 



Det turde vel i denne forbindelse være paa sin plads at minde om 

 det forhold Halle omtaler fra kalktuffen ved F'ilsta. hvor Hippophaë fore- 

 kommer „i undre delen av tuffavlagringen", men hvor, som han sier: 

 „Dryas lyckades jag trots i\rigt letande ej återfinna här, men däremot 

 gjordes helt nära ett fynd, som synes visa, att arten förekommit i när- 

 heten av lokalen en avsevärd tid innan den bekanta tuffavlagringen borjade 

 bildas" (1. c. pag. 44). 



Som det vil fremgaa av den ovennævnte avhandling, som jeg nu har 

 under trykning, „Kalktuf i Xorge", saa faar vi Hippophacs optræden i Gille- 

 butuffen i et geologisk temmelig neie bestemt nivaa. Ti hvad vort lands 

 indlandsavsætninger viser, sammenstillet med vore gamle havavsætninger, 

 er følgende generelle geologiske hovedtræk: 



Ha va\- sætninger: Indlandsavsætninger: 



Portlandia-nivaa Brægrus og bræelvavsætning 



Littorina-nivaa Rustfarvet 1er uten fossiler 



Pholas-nivaa Bjerke-tuf 



Mactra-nivaa Dryas-tuf og 1er 



Tapes-nivaa Furu-tuf 



Trivia-nivaa Forvitring og mulddannelse 



. II. Mulddannelse 



(Jstræa-nivaa i t- • 11 



\ 2. Lrosion (gruskeglel 



Mya-nivaa Ter nutid med forvitring 



Og her viste det sig ved Gillebu at Hippophacs forekom helt til bunden 

 av bjerketuffen. Naar vi saa erindrer fundet av Dryas i ældre avsætning 

 i vort land og Halles uttalelse om Dryas og Hippophacs relative alder ved 

 Filsta, saa ser vi der er den bedste overensstemmelse palæontologisk- 

 stratigrafisk set. Men saa vet vi fra Leine at vi har en Dryas-fi// yngre 

 end bjerketuffen og atter en furutuf yngre end Dryas-tuffen. Og efter furu- 

 tuffens avsætning har der fundet saavel forvitring som erosion sted, som 

 muldlag og furutufblokker sammen med andre tufblokker viser os i grus- 

 keglen ved Tingvold. 



Et enkelt fossilfund av en art er jo ikke meget, men det kan allikevel 

 ofte faa en noksaa stor betNdning, som i dette tilfælde med henblik paa 

 forekomsten av Hippophacs i Gillebutuffen. Kaster vi nemlig nu blikket 

 paa et kart over den nuværende og tidligere forekomst av denne art, saa 

 blir billedet for Skandinaviens vedkommende et helt andet end det før op- 

 dagelsen av denne forekomst var. 



Der synes nemlig ikke at være tvil om at Hippophacs inden de tre 

 omraader hvorfra den kjendes som fossil: Gottland, Jemtland og Gudbrands- 

 dalen, med hensyn til indvandring tilhører væsentlig i det store og hele 



