192 1. No. 13. CIRRIPEDIENES FYLOGEN. SLEGTSKAPSFORHOLD. 7 



noksaa nær samme forhold som hos Calantica; men den optrær tydelig i et 

 faatal og varierer i sin skeletutvikling, et tegn paa at den er under 

 degeneration. 



Fra Protomitella forer et kort skridt over til Mitclla, hvis individer er 

 hermafroditer; her er hannene helt forsvundet. En anden siegt som 

 morfologisk staar meget nær Mitella, er Lithotrya, hvor ogs-aa dverghannene 

 mangler; her er de øvre stilkskjæl kraftigere utviklet, men tilhører tydelig 

 stilkens skelet og er ikke gaat ind i capitulumskelettet som hos Mitclla. 



Herhen hører da ogsaa den gaatefulde siegt Ihla, hvis utvikling des- 

 værre er daarlig kjendt. I denne siegt er der ikke nogen kalkinkrustation 

 av skelettet; dette bestaar for capitulums vedkommende bare av terga og 

 scuta; utviklingsstadier av siegten var i dr. Mortensens materiale bare 

 at finde av en liten dvergart fra farvandene ved Ny Zealand, Ibla pygmaea 

 n. sp., og deres diminutive størrelse tillot ikke med sikkerhet at fastslaa 

 forekomsten av en embryonal carina, selv om den synes at vise sig under 

 visse belysninger. Stilkskelettet repræsenteres av chitinhaar, som hos en 

 av artene igjen forsvinder hos fuldt utvoksede individer. Naar man tar 

 hensyn til de forskjelligheter som betinges av tilstedeværelsen og manglen 

 paa kalkdannelser, blir dog forskjellen mellem Ibla og Protomitella temmelig 

 liten, og dertil har Ibla beholdt en relativt hoit organisert dverghan und- 

 tagen hos Ibla pygmaea, hvor hannen stanser sin utvikling paa cypris- 

 stadiet med et par ualmindelig store sammensatte eine ved siden av 

 naupliusøiet. 



Inden vi forlater denne gruppe av slegter, skal vi se litt paa om man 

 kan finde en forklaring for dvergmændenes optræden. Denne maa søkes 

 i slegtenes biologiske forhold. Vi skal da først se paa de slegter som har 

 dverghanner. Calantica, Smilinm og Scalpellum er, stort set, dypt levende 

 former hvis individer sjelden optrær sammenhopet i større ansamlinger; 

 ski apetrækkene bringer sjelden mere end et par individer op av samme 

 art. En undtagelse danner nogen enkelte Scalpcllioii-an^r, og det er da 

 netop hos disse, man av og til har kunnet fastslaa at dverghannene helt 

 er forsvundne. Denne enkeltvise optræden vilde da utelukke krydsbefrugt- 

 ninger i de fleste tilfælder om ikke hannen var bibeholdt. Det samme 

 ræsonnement passer for [bla, trods arten lever grundt. For Protomitella 

 mangler vi endnu alle biologiske data; den er en strandform, men dens 

 upaaagtethet synes at tyde paa at den ikke er særlig hyppig, og da dr. 

 Mortensen i alt bare har tat med 5 individer, mens han av almindeligere 

 arter altid har sikret sig et større materiale, antar jeg at ha lov til at slutte at 

 den ikke lever i store samfund. Paa den anden side er hannene tydelig sjeldne ; 



