HJALMAR I'.I<M( II. M.-N. Kl. 



om dette er et temi)orært fænomen, eller om det er et konstant forhold, 

 maa fremtidige undersøkeiser avgjere. 



1 Ivor vi kjender de biologiske forhold for de andre slagter, er de 

 ganske andre. Mitella er en strandform som lever i tætte ansamlinger. 

 Noget lignende synes at gjælde for Liihotrya; men da den fører en mere 

 skjult tilværelse, er dens biologiske forhold endnu Iltet opklaret; vi faar 

 haabe at den projekterte tropestation vil løse denne opgave blandt mange 

 andre. For Scalpellopsis' vedkommende kan nævnes at denne dypere 

 levende art bare er fundet en eneste gang nede ved Pliilippinerne, men 

 da i stort antal paa en enkelt h3'droidekoloni, Saavidt vi kan bedømme 

 det, trænges der altsaa her ingen adskilte kjen for at sikre krydsbefrugt- 

 ningen, og følgelig er her dverghannene forsvundet helt. 



Den gruppe av pedunkulate cirripedier vi har betragtet hittil, bestaar 

 av en række nært beslegtede genera, som alle har to grundtræk fælles, 

 nemlig for det første at deres stilk er forsynt med skelet; dette stilk- 

 skelet forsvindef hos den utvoksne Ibla quadrivalvis Cuv. og mangler 

 helt hos Calautica affinis n. sp. fra Philippinerne, saavidt jeg har kunnet 

 finde; imidlertid maa for sidstnævnte art merkes at utviklingsstadiene er 

 ukjendt. Det andet træk som forener alle de nævnte slegter, er at carina, 

 terga og scuta samtlige har apikalt stillet vekstcentrum, som bare hos en 

 del Scalpel/iOH-aner sekundært forskyves nedover mot midten av carina 

 hos ældre individer. 



Hos alle de andre pedunkulate cirripedier mangler ethvert spor av 

 stilkskelet, og scuta og carina viser en fundamentalt forskjellig vekst, idet 

 her umbo er basalt beliggende. Hos to slegter — Oxyiiaspis og Mcgal- 

 asma — - blir umbo for scutums vedkommende gjennem en eiendommelig 

 vridning av basalkanten sekundært forlagt et stykke opover langs for- 

 kanten, men naar ikke halvveis op mot apex, og hos Oxynaspis ser vi en 

 paralel foreteelse til Scalpcllum, idet umbo sekundært forskyves opover 

 under den senere vekst, uten at den dog naar midten av carina. 



De to skillemerker kan høres smaa ut; men specielt den fundamentalt 

 forskjellige vekstretning hos primordialplatene maa tillægges stor vegt, saa 

 stor at man er berettiget til at basere en familiegrænse paa den. Hele 

 den gruppe av slegter som hittil er behandlet, danner da familien Seal' 

 pellidae. 



Den anden gruppe er Lepadidae i nyere forstand. Her kan vi se 

 bort fra dverghannene, da saadanne ikke er paavist hos nogen av sleg- 

 tene. Platetallet er fem eller færre, og vi maa da gaa ut fra at den av 

 dem som staar stamformen nærmest, maa være i besiddelse av de fem 



