i92i.N0.i3- CIRRIPEDIENES FYLOGEN. SLEGTSKAPSFORHOLD. 9 



primordiale plater Vi har da at vælge mellem slegtene Oxymispis, Lepas, 

 Poixilasiiia, Afegalasuia og ücfo/asniis. Hos sidstnævnte siegt er der som 

 følge av biologiske forhold indtraadt en svakere eller sterkere reduktion av 

 skelettet ved en underlig opsplitning av platene, saa den kan med én gang 

 sættes ut av betragtning. Oxyi/nspis blev aV Darwin anset som meget 

 primitiv; men jeg kan ikke følge ham heri: Oxynaspis viser paa den ene side 

 forskyvninger av vekstcentrene hos scuta og carina, og at dette paa den 

 anden side er sekundært, antydes ogsaa av slegtens eiendommelige sym- 

 bioseforhold med Antipatharier, et træk som ikke kan være primitivt. Dr. 

 Mortensens materiale indeholder komplette utvikHngsserier av Megalasma, 

 og da de tydehg viser at vekstcentrets forskyvning langs den ventrale kant 

 av scutum ogsaa her er et sekundært fænomen, som forst indtrær senere i 

 utviklingen, kan heller ikke denne siegt anses som primiti\-. 



\^i har altsaa borteliminert alle slegter paa to nær, og studiet av disse 

 to — Lcpas og Foecilas)iia — gir for nærværende ingen grund til at 

 anse den ene som mere primitiv end den anden. De staar hverandre 

 meget nær, saa nær endog at Darwin gjør undskyldning fordi han skiller 

 dem ad. Senere tider har ved den storre vegt man nu tillægger f. eks. 

 munddelenes struktur, ydet Darwin sin tribut for hans skarpsyn ved at 

 trække skillet mellem de to slegter. De er utvilsomt utgangspunktene for 

 de andre Lepadid-slegter, og det synes at være likesaa sikkert at man 

 ikke kan avlede dem fra nogen av S'6-r7//'^7//V/^j'^'-familiens former. 



Studiet av munddelene gir os her to konvergente utviklingslinjer. Fra 

 Lepas har siegten Coiichodcrnia utviklet sig ved reduktion av platenes 

 forkalkede partier, og tilpasningen til* livet som manetbeboer gjennem en 

 komplet forsvinden av alle piater undtagen en liten chitinrest av scutum 

 fører til slut op til Gymnolepas. 



Inden den anden gruppe av slegter finder vi at Poecilasiiia gjennem 

 reduktion av kalkutskillelsen gaar over i siegten Octolasïiiis og videre til 

 HeÉera/('pas-anene. hvor platene helt er forsvundet, eller hvor i det høieste 

 en chitinøs rest av scutum har formaadd at persistere. Hvilke biologiske 

 forhold som har betinget utviklingen av Hcternlepas, kan man endnu ikke 

 bedømme, trods der er kjendt adskillige arter av denne siegt. 



Megalasma er ved flere overgangsformer saa tæt knyttet til Foecilasma 

 at man har vanskelig for at trække en tydelig grænse mellem de to 

 slegter, og munddelene hos Oxynaspis tyder paa at ogsaa denne siegt 

 staar nærmere ved Poecilasma end ved Lepas; dens leveomraade er da 

 ogsaa i bedste overensstemmelse med Foecilasma. 



Det er ikke uten interesse selv ved en saa gammel gruppe som cirri- 

 pediene er, at se om man i de geografiske forhold kan finde sanmienhæng 



