lo iiAi.iuAN lim.N. M.-N. Kl. 



at ;illc Old i l:i|)])isl< for sjobcdrift oj^ alle fremtrædende stedsnavne ved 

 den norske kyst er norsk( laam oitk I Iai- nu skridfinnene.s sprog cfterlatt 

 sig nogen merker? Kan man i di i norske s|)rog paavise forskandinaviske 

 laaneoid y Man kan dog ikke vente at findi- mange saadanne, imiier han. 

 'li (\tr kan ikke væi'e t\il om at „arierne" fra l'orste stund av stod paa et 

 hoiere kulturtrin end „skridfinnene" ; dertV)r maatte det ariske sprog gi, 

 ikke f'aa. Andk. M. H.wskn mener dog, at al sandsynlighet taler for at en 

 række stedsnavne langs kysten er saadanne laaneord fra skridtinnenes 

 sprog. .Som eksempler paa saadanne nævner han : Ostr, Fistr, Sotr, Bokn, 

 Sokn, 1 liti-, Titi-, Matr, Fugl, Drafn, Vefsn. Ogsaa endel bygdenavne er 

 titer ham slike laaneord: I^<')tn, Dofr, Fosn'o. 11. 



Alle disse navne er enstavelsesord med enkel eller x^okalisk fremlyd 

 og en sammensat utlyd, hvor stadig en stængt medlyd smelder av i en 

 aapen, og de skiller sig derved sterkt ifra de blote oldnordiske, germansk- 

 ariske navne'. 



Men hvorledes kan man saa forklare sig at skridhnnenes sandsynlige 

 mest direkte arvtakere, sjøfinnene, nu taler lappisk. At de en gang i tiden 

 har hat sit eiendommelige sprog, .synes tydelig nok at fremgaa av Peder 

 Claussøns skildring a\' dem: „Siøfinnerne haffue dog deris eget Maal, som 

 de bruge indbyrdis oc med Lappen ; huilcket Norske Mend icke kand for- 

 staae, oc det siges at de haftue flere Sprog end et ; af deris Maal hafue 

 de dog et andet at bruge indbyrdes, som ingen kand forstaae." Her har vi 

 altsaa en samtidig paalidelig hjemmelsmand for at sjofinnene midt i 1500- 

 aarene hadde sit eget sprog, samtidig med at de kunde tale norsk og 

 lappisk. At det lappiske har kunnet holde sig, er helt naturlig av den 

 grund, at der stadig er kommet nye indflyttere, bumænd, av lapper. 



Hvis det \irkelig forholder sig saa, at sjefinnene er ætlinger av de 

 gamle skridhnner, saa maa man vel kunne paavise dette antropologisk. Ti 

 de antropologiske eiendommeligheter er ganske anderledes seiglivet end 

 sproglige og kulturelle. 



De antropologiske eiendommeligheter løsner ganske vist fra sine op- 

 rindelige forbindelser \'ed krydsning med fremmede racer ; men de for- 

 svinder ikke. Og hvis man saasandt kjendte skridtinnenes oprindelige an- 

 tropologiske eiendommeligheter, og hvis man kjendte de antropologiske eien- 

 dommeligheter hos de folketyper som de i Troms fylke har krydset sig med, 

 saa skulde det vel ikke være saa vanskelig at paavise hos den nulevende 

 befolkning antropologiske eiendommeligheter som skrev sig fra skridfinnene. 



Men ulykken er at man ikke kjender skridfinnenes oprindelige antro- 

 pologiske eiendommeligheter og kun har et meget sparsomt kjendskap til 

 lappenes. Det er heller ingen let sak at paavise hos den nulevende befolkning 

 antropologiske træk som kunde tænkes at skri\-e sig fra skridfinnene. Men 

 det blir dog en av opgavene for denne undersøkelse. 



' Andreas M. Hansen: Oldtidens Nordmænd, p. 91 



