48 IIAI.IIjAN liK^N. M.-X. Kl. 



I'ji lioi jiii;(i-l'i-onl;il iii(|( X bclyr av samme grund som regel at kind- 

 bredden er liten. Imidlertid varierer denne index fra 7 1 til 93 med to 

 meget utprægede maxima ved index 78 og 80. 



Inden de enkcllc herreder varierer denne index ikke særdeles meget, 

 Naar jeg ser I)()rt fra I lillesøy og Serreisa (paa grund av det ringe antal 

 undersøkte), er den lavest i Tranoy, 77,8 (41 mand), heiest i Kvæfjord. 

 Hos finner og norske har denne- index omtrent ens størrelse. Hos lapper 

 er den noget mindre. 



5. Øvre øienlok. 



(l'lica inarginalis, epicanthus, mongolt'old). 



Øvre øienlok og især indre oienvinkel har hos den her beskrevne 

 befolkning et meget vekslende utseende. Ved en mere overfladisk betragt- 

 ning faar man det indtryk, at en stor del av befolkningen har skjæve øien- 

 spalter. En nærmere undersokelse bringer snart paa det rene at forskjel- 

 lige foldedannelser er aarsak til denne tilsynelatende skjævhet. Hos hoved- 

 massen av befolkningen (87,2 ^/o) finder man intet abnormt. Øvre øienlok 

 og indre oienvinkel er saaledes som vanlig hos den nordiske race. Hos 

 de øvrige 12,8^/0 støter man paa forskjellige avvikelser. 



Den hyppigst forekommende er en liten, men vel utviklet, stram, meget 

 tynd hudfold, som begynder litt nedenfor nedre oienloks mediale del og 

 herfra gaar skraat opover og utad og forsvinder saa i ovre øienlok, ikke 

 saa ret langt fra indre oienvinkel (fig. 12 b). Denne uregelmæssighet har 

 jeg fundet hos 9,5^/0. Jeg kalder denne abnormitet for mongolfold nr. i. 

 Hos et betydelig mindre antal, 2,2 '^/0, er denne fold saa stor at den 

 strækker sig helt forbi øienspaltens midtparti. }eg har ogsaa anset dette for 

 en mere ekstrem form av foregaaende type og har kaldt den mongolfold 

 nr. 2. Men mellem disse er overgangen saa umaadelig fin at man ikke 

 kan trække nogen skarp grænse. Fælles for begge disse er at folden 

 begynder nedenfor nedre oienlok og fortaper sig likesom i det ovre 

 øienlok. 



Saa findes en tredje gruppe hvor hudfolden er tykkere, og som medialt 

 ikke gaar nedenfor nedre oienlok. I dette tilfælde er cilierne ofte dækket 

 av folden (se fig. 12 d). Jeg har fundet denne type hos 0,9 ^ f. Enkelte 

 (Eugen Fischer, Balz) skiller skarpt mellem 2 og 3 og regner denne sidste 

 som egte mongolfold (plica marginalis) og de andre to som epicanthus. 



Saa finder man endelig endel individer, 0,2 "^ O, hos hvem det ovre 

 øienlok i midtpartiet danner en fold (fig. 12 e) som hænger nedenfor som 

 et slags forhæng og derved kan dække cilierne paa øvre oienlok. Fischer 

 siger at han hos „die Rehobother Bastards" aldrig fandt denne sidste 

 abnormitet, som han kalder „dækfold", sammen med epicanthus, men nok 

 sammen med egte mongolfold. Noget saadant har jeg ikke bemerket blandt 



