74 



IIAl.l DAN MKVN. M.-N. Kl. 



indre samnienhæiif^ er dog ikke storre end ;il de \cd krydsning kan løses 

 fra sine oprindelige forbindelser. 



M( n del er '\i><fj; lioist sanrlsynlig at man ved en detaljert undersokelse 

 av en population kan findc de oprindiligc (orl)indil^esk|ede|- igjen som en 

 kontinuerlig kjede av de samhørige træk. 



}ri!; Iiar da paa 4 tabeller (44-47) orflnet samtlige av mig under- 

 sokte indi\ider giMippevis eftc'i- hver av de ovennævnte karaktertræk. 



jeg lar i denne undersokelse legemshoiden komme som sidste karakter- 

 træk. Selv (MH nemlig ogsaa denne er konstant og uforanderlig, gaa er den dog 

 i høiere grad end de øvrige træk foranderlig med livskaarene og derfor 

 vanskeligere at benytte som racemerke. 



For tabellene 44 47 gjælder folgende: 



Ved inddeling efter hodetype, ansigtstype og næsetype er her fulgt 

 samme prineij-) som i hele avhandlingen forovrig. 



Som Ivsoicdc regnes alle med blaa, graa eller lyst meierte øine (type i. 2). 



Som niorkoicdc regnes alle med morkt meierte og brune øine (type 3. 4. 5). 



Som lyshaarcdc regnes alle med blondt, cendré, rødt og lysebrunt 

 haar (type 1. 2. 3). 



Som DiorkJiaarcde regnes alle med mørkebrunt og sort haar (type 4. 5). 



Som lavr regnes alle med hoide 170 cm. eller mindre. 



Som hoic regnes alle med hoide 171 cm. eller mere. 



Paa tabel 44 har jeg samlet alle de av mig undersokte dolicho- 

 cephaler. Jeg har saavel paa denne som paa de ovrige tabeller foretat ind- 

 delingen saaledes: 



Jeg har efter index cephalicus's størrelse inddelt samtlige 1 4 hode- 

 grupper: dolichocephaler, mesocephaler, brachycephaler og hyperbrachy- 

 cephaler. Hver av disse er saa igjen inddelt efter ansigtsformen i 3 under- 

 avdelinger : leptoprosoper, mesoprosoper og euryprosoper. Disse igjen efter 

 næsens form i leptorhiner og meso-chamærhiner. Saa videre i lysoiede og 

 mørkøiede ; disse igjen i lyshaarede og morkhaarede og endelig til slut i 

 lave og hoie. Jeg har derved i alt 192 grupper. Man skulde jo tro at der 

 ikke kunde findes nogen klare linjer gjennem denne brogede masse. Men 

 det er ikke tilfældet. 



Man vil med én gang paa tabel 44 se at dolichocephalenes hoved- 

 masse følger en meget markert linje, som er folgende: dolichocephali — 

 leptoprosopi — lept'orhini — lyse øine — lyst haar. Hele denne linje 

 samler uforholdsmæssig mange individer, saa mange, at man ikke kan være 

 i tvil om at der maa være en biologisk sammenhæng mellem disse træk. 

 Under hvert av de absolute tal er anført affinitetstallene, som fortæller os 

 hvor mange flere individer kombinationen samler om sig end den vilde gjøre 

 hvis kun kombinationenes matematiske mængdeforhold var det avgjorende. 



Og denne linje samler til slut 6 hoie, men hun 4 lave individer. Det 

 lægger jeg mindre bret paa, da som nævnt livskaarene her kan veie be- 

 tydelig mere end de øvrige karaktertræk. (Men da de tidligere refererte 



