88 IIAI.IDAN UKVN. M.-N. Kl. 



(len nordiske race, Bastardcm < i d« i, noksaa talrikc rndr»^; men overalt 

 viser de snuta affinilflstal al d< to typers karaktertræk gaar fjaarlig i 

 samme spand. 



Jeg har i dette avsnit ))in\(t om d<t «r mnlig at tiiid<- tr< m hvilke 

 typer det er som gir denne befolkning sit præg. Og jeg menei dette til 

 en vis grad har lykkes. Jeg har neiet mig med herunder at holde mig til 

 6 av de for menneskeracene mest karakteristiske træk. Men hvert av disse 

 træk er igjcn a\'hængig av ikke ett, men mange faktorpar. Jeg har saaledes 

 i en anden a\handling sekt at bevise at bare for hodeformens vedkom- 

 mende har vi med mindst 5 faktorpar at gjøre. For legemshøidens ved- 

 kcMiimende sandsvnligvis likesaa mange. 1 Ivoi- mange faktorpar øienfarve, 

 haarfarve, ansigtsindex og næseindex er avhængig a\-, derom vet vi 

 endnu intet. 



Men sikkert er det ialfald at \i blot for disse 6 træks \edkommende 

 har med overordentlig mange faktorpar at gjøre. Naar man nu erindrer 

 at de mulige kombinationers antal ved 10 faktorpar er 1048576, saa kan 

 man tænke sig til hvilke svimlende tal man vil komme op i her, hvor man 

 har med mindst det dobbelte antal faktorpar at gjøre. Man kommer op i 

 milliarder av kombinationer. Man skulde da tro, at man vilde komme op 

 i et saadant virvar av kombinationer at det ikke længer blir mulig at finde 

 nogen orden i dette kaos. 



Av saa meget større interesse er det at se at hovedlinjene trær ganske 

 skarpt frem. Der er endel kombinationer som optrær med en saa stor 

 hyppighet, og som synes at være saa fastbygget at de derigjennem præger 

 hele populationen. Sammenhængen herved er overordendig klart frem- 

 stillet av dr. phil. Oscar Hagem i hans bok Arvelighetsforskning, pag. 268 : 

 „Hver enkelt linnéisk art bestaar av mange forskjellige genotyper som i 

 sin sammensætning kan være en mere eller mindre fast gruppering av 

 artens gener. Genene følger i sine arveforhold Mendels regel, med den 

 variation herav som mulige koblings- og frastøtningsforhold bevirker; kryss- 

 ning mellem artens mange genotyper gir derfor ved spaltning og rekom- 

 bination grundlag for en kaleidoskopisk \ariation av genotyper og fæno- 

 typer. Kryssning, spaltning og rekombination er hovedgrundlaget for alle 

 fremmedbefrugtende arters variation og danner en rik samling a\- genotyper. 

 Inden denne artens genotypsamling er det selektionen — det naturlige utvalg 

 — har virket og fremdeles virker. En stor del av de teoretisk mulige 

 genotyper er antagelig relativt litet levedygtige og gaar tilgrunde i kampen 

 for tilværelsen allerede paa et tidlig tidspunkt av sit li\-. Antar man 

 f. eks. 10 faktorpar inden en art, saa vil dette muliggjøre 2'^ = 1024 kon- 

 stante kombinationer (homozygoter). Men antallet av mulige kombinationer 

 er 4'^ eller 1048576, og de heteroz3'gotiske kombinationers antal er 

 1048576 -r- 1024 " 1047552. Heterozygotene er altsaa teoretisk 1000 

 ganger saa talrike som homozygotene, og disse sidste krysses stadig med 

 heterozygoter og gir heterozygotisk avkom. Inden fremmedbefrugtende 



